ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року 
м. Київ

справа №640/10130/19
адміністративне провадження № К/9901/28172/20  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Усенко Є.А.,
суддів: Гімона М.М.,  Яковенка М.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державного підприємства "Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2020 (суддя Кузьменко А.І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2020 (головуючий суддя Федотов І.В., судді Коротких А.Ю., Сорочко Є.О.) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:
У червні 2019 року Державне підприємство "Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури" (далі - ДП "Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури", Підприємство, позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС, відповідач), у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.03.2019 №0240441206 про застосування до Підприємства штрафу у розмірі 365 251,03 грн за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів. 
Обґрунтовуючи позов, Підприємство зазначало, що порушення граничного строку реєстрації податкової накладної від 27.12.2017 №7 сталося не з його вини, а внаслідок протиправної бездіяльності контролюючого органу щодо не поповнення реєстраційного ліміту позивача в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відтак, застосування штрафу є безпідставним. Позивач стверджував, що вчинив усі залежні від нього дії з метою вчасної реєстрації податкової накладної. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2020, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, зазначив, що платник податку на додану вартість на дату виникнення податкових зобов`язань зобов`язаний скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у визначені пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК) строки, порушення яких є підставою для застосування до платника податку штрафних санкцій. При цьому, платник податку має право зареєструвати податкову накладну в ЄРПН, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.
Суди відхилили довід позивача, що причиною реєстрації податкової накладної з порушенням встановленого законом строку стала відсутність достатньої суми реєстраційного ліміту, з огляду на те, що доказами у справі підтвердилась та обставина, що податкову накладну від 27.12.2017 №7 не зареєстровано у зв`язку із закінченням операційного дня.
Також суд апеляційної інстанції вказав, що для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.
Апеляційний суд встановив, що податкова накладна, яка зареєстрована позивачем з порушенням граничного строку, встановленого пунктом 201.10 статті 201 ПК, містить у верхній лівій частині у графі "Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини" помітку "X" та зазначено тип причини'' 02 - складена на постачання неплатнику податків''. Зазначена податкова накладна складена на операцію з постачання товарів/послуг, які оподатковуються за основною ставкою.
Вищезазначену обставину суд апеляційної інстанції також оцінив на користь висновку, що  застосування до позивача штрафних санкцій на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК є правомірним та ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.
ДП "Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури" подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2020, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
У касаційній скарзі позивач вказує на неправильне застосування судами норм статті 120-1 ПК та без врахування висновків Верховного Суду у постановах від 30.01.2018 у справі № 815/2745/17, від 30.01.2018 у справі № 816/390/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1583/17, від 18.01.2018 у справі № 804/5153/17, від 28.08.2018 у справі № 806/1965/16.
Також позивач вказує, що суд апеляційної інстанції не застосував норму пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК, що не відповідає висновку Верховного Суду в постанові від 11.11.2020 у справі № 160/1553/19 щодо застосування цієї норми у подібних правовідносинах.
Відповідно до доводів, викладених у касаційній скарзі, Верховний Суд ухвалою 24.12.2020 відкрив касаційне провадження у справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити скаргу без задоволення як необґрунтовану та безпідставну, а ухвалені у справі судові рішення - без змін.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивача, обґрунтування заперечень відповідача щодо вимог касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ГУ ДФС провело камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН ДП "Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури" за 2017-2018 роки, за результатом якої складено акт від 19.02.2019 №1846/26-15-12-06/21502556 (далі - акт перевірки).
Згідно з висновком, зробленим в акті перевірки, контролюючим органом встановлено порушення Підприємством граничних строків реєстрації податкової накладної від 27.12.2017 №7 на один день.
На підставі висновку в акті перевірки ГУ ДФС прийняло податкове повідомлення-рішення від 21.03.2019 №0240441206, яким за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних до ДП "Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури" застосовано штрафні санкції в розмірі 365 251,03 грн.
Рішенням Державної фіскальної служби України від 31.05.2019 №25353/6/99-99-11-06-01-25 податкове повідомлення-рішення від 21.03.2019 №0240441206 залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.
Відповідно до абзаців першого, другого, четвертого, чотирнадцятого та п`ятнадцятого пункту 201.10 статті 201 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - так само) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом. 
Пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК встановлено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:
10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;
30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;
50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
У касаційній скарзі позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій при застосуванні норми статті 120-1 ПК не врахували висновки Верховного Суду у постановах від 30.01.2018 у справі № 815/2745/17, від 30.01.2018 у справі № 816/390/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1583/17, від 18.01.2018 у справі № 804/5153/17, від 28.08.2018 у справі № 806/1965/16.
Висновок Верховного Суду у вказаних постановах полягає в тому, що законодавець передбачив можливість застосування до платника наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної, передбачених статтею 120-1 ПК, лише за наявності його вини. 
У справах № 815/2745/17, № 816/390/17, № 803/1583/17, № 804/5153/17, № 806/1965/16 суди на підставі оцінки доказів у справах встановили, що платниками податку (позивачами у справах) з метою своєчасної реєстрації податкових накладних  було вчинено всі необхідні дії, натомість їх реєстрація була здійснена з порушенням граничного терміну з незалежних від платників податку причин. Вказана обставина стала підставою для висновку про наявність підстав для задоволення позовів.
Підприємство під час судового розгляду, так само як і під час касаційного перегляду справи, доводило, що реєстрація податкової накладної від 27.12.2017 №7 з порушенням встановленого ПК строку сталася з незалежних від нього причин. 
Так, позивач зазначає, що 27.12.2017 підприємство склало податкову накладну №7 на загальну суму 21 915 061,90 грн, в тому числі ПДВ у розмірі 3 652 510,32 грн. Граничний строк реєстрації вказаної податкової накладної закінчувався 15.01.2018 (включно).
15.01.2018 о 21:17:56 на адресу позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМСТРОЙМАШ»  зареєструвало податкову накладну від 27.12.2017 №13 на загальну суму 21  700  000 грн, однак, протягом операційного дня реєстраційний ліміт Підприємства на цю суму збільшено не було, що, на переконання позивача, і стало причиною реєстрації податкової накладної №7 з порушенням строку, встановленого ПК.
Також позивач зазначив, що ним тричі здійснювались спроби реєстрації податкової накладної (15.01.2018 о 21:00:47, о 22:05:44 та о 23:00:56), яка, однак, не була прийнята у зв`язку з відсутністю ліміту для реєстрації відповідної податкової накладної.
Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанцій встановили (і це підтверджується матеріалами справи), що згідно з квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних та якісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 28) податкова накладна від 27.12.2017 №7, яка була направлена на реєстрацію 15.01.2018 о 23:26:25, не прийнята, оскільки відповідно до пункту 3 Порядку введення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246, операційний день для реєстрації документів триває щодня з 0 до 23 години. Доказів направлення зазначеної податкової накладної на реєстрацію у ЄРПН о 21:00:47 та о 22:05:44  позивач не надав. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що стверджувати, що затримка реєстрації податкової накладної, якої стосується спір,  в ЄРПН виникла не з вини позивача, підстав немає, відтак, постанови Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 815/2745/17, від 30.01.2018 у справі № 816/390/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1583/17, від 18.01.2018 у справі № 804/5153/17, від 28.08.2018 у справі № 806/1965/16 не можуть бути прикладом іншого правозастосування, оскільки правовідносини у цій справі (№640/10130/19) та у справах № 815/2745/17, № 816/390/17, № 803/1583/17, № 804/5153/17, № 806/1965/16 неподібні.
Стосовно ж доводу Підприємства в касаційній скарзі, що суд апеляційної інстанції всупереч висновку Верховного Суду в постанові від 11.11.2020 у справі № 160/1553/19 не застосував до спірних правовідносин норму  пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК (підрозділ 2  розділу ХХ доповнено пунктом 73 згідно із Законом № 466-IX від 16.01.2020, набрав законної сили 23.05.2020; зі змінами згідно із Законом N 786-IX від 14.07.2020, набрав законної сили 08.08.2020) штрафи за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", строк сплати грошових зобов`язань за якими не настав або грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 1 відсотка обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 510 гривень.
Контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним). 
Питання застосування пункту 73 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом, за висновками якого: 1) законодавець передбачив ретроспективну дію положень пункту 73 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК в частині порядку застосування штрафів за порушення платниками податку на додану вартість порядку реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, визначеними таким пунктом, яка проявляється в тому, що такі положення поширюють свою дію на всі штрафні санкції, нараховані платникам податків протягом періоду з 01.01.2017 до дати набрання чинності Законом №466-ІХ (23.05.2020), у разі, якщо відповідні податкові повідомлення-рішення перебувають у процедурі адміністративного або судового оскарження (без обмеження інстанційності судового розгляду) та грошові зобов`язання за ними не сплачено станом на дату набрання чинності цим Законом; 2) законодавцем для цілей пункту 73 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК закріплено відмінне від загального (пункт 56.18 статті 56 ПК) розуміння неузгодженого грошового зобов`язання, а саме - для цілей цієї норми грошове зобов`язання є неузгодженим протягом всієї процедури судового оскарження (без обмеження в суді якої інстанції знаходиться спір) за умови, що грошове зобов`язання за ними не сплачено.
Наведений підхід сформульовано в постановах Верховного Суду від 17.11.2020 у справі № 640/5138/19; від 05.08.2020 у справі № 580/1424/19; від 10.08.2020 у справі № 640/6528/19; від 10.09.2020 у справі № 520/3188/19; від 21.10.2020 у справі № 1.380.2019.001225; від 06.08.2020 у справі № 200/7002/19-а, від 11.01.2021 у справі №480/3000/19, від 21.04.2022 у справі № 580/5563/20, а також в постанові від 11.11.2020 у справі № 160/1553/19, на яку посилається позивач у касаційній скарзі.
Матеріалами справи підтверджується, що податкова накладна від 27.12.2017 №7 не підлягає наданню отримувачу (покупцю), штраф за порушення граничного строку її реєстрації застосовано відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21.03.2019, а сума грошового зобов`язання за цим податковим повідомленням-рішенням не була узгоджена та сплачена до 23.05.2020, тобто, наявні умови для застосування до спірних правовідносин норми пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК.
Згідно з частинами першою-третьою статті 242 КАС рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права та бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин норму пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК, хоча Підприємство в апеляційній скарзі звертало увагу на необхідності її застосування.
Разом з тим, відповідно до вказаних змін контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним) без вчинення будь-яких додаткових дій з боку контролюючого органу, тобто в силу закону.
Водночас, право на зменшення та перерахунок штрафних санкцій на підставі пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК належить виключно контролюючому органу, на якого закон покладає обов`язок скласти та направити нове податкове повідомлення-рішення. Суд в межах своєї компетенції може лише встановити правомірність/неправомірність донарахування відповідних штрафних санкцій та наявність/відсутність підстав для поширення наведеної вище ретроспективної правої норми на спірні правовідносини, однак не може підміняти собою уповноважений орган та самостійно зменшувати суму донарахувань.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.01.2012 у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (пункт 70).
Враховуючи внесення змін до регулювання спірних правовідносин з набранням з 23.05.2020 чинності Законом №466-ІХ, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 КАС.
З огляду на те, що спірне податкове повідомлення-рішення від 21.03.2019 №0240441206 не відповідає легальній меті державного регулювання спірних правовідносин згідно із введеними змінами Законом №466-ІХ та є непослідовним у контексті положень цього Закону як таке, що покладає безпідставний податковий тягар на платника,  воно  є протиправним та підлягає скасуванню. 
Відповідно до частини першої статті 351 КАС суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Як підсумок, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2020 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2020 підлягають скасуванню, а позов ДП «Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури» - задоволенню.
Згідно з частиною шостою статті 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною першою статті 139 КАС встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання позову Підприємство сплатило судовий збір у сумі 5 478,78 грн, апеляційної скарги - 8 218,17 грн та касаційної скарги - 10 957,56 грн, що відповідає розміру судового збору, встановленому Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI за подання до адміністративного суду юридичною особою адміністративного позову майнового характеру, апеляційної та касаційної скарг.
У зв`язку з реорганізацію Державної фіскальної служби України шляхом поділу та створення Державної податкової служби України (далі - ДПС) Суд допустив процесуальну заміну відповідача на Головне управління ДПС у місті Києві (відокремлений підрозділ ДПС) відповідно до частини першої статті 52 КАС.
Керуючись статтями 52, 341, 343, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державного підприємства "Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури" задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2020 скасувати.
Позов Державного підприємства "Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури" задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.03.2019 №0240441206.
Стягнути на користь Державного підприємства "Дирекція з будівництва та обслуговування прикордонної інфраструктури" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (відокремлений підрозділ ДПС) судові витрати на сплату судового збору у розмірі 24 654,51 грн (двадцять чотири тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні п`ятдесят одну копійку).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Є.А. Усенко
М.М. Гімон 
 М.М. Яковенко ,
Судді Верховного Суду