Справа № 346/2950/22 
Провадження № 22-ц/4808/1091/22
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В. 
Суддя-доповідач Барков 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
       головуючого судді        Баркова В. М.,
суддів                        Девляшевського В. А.,
       Луганської В. М.,
секретар                Петрів Д. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 05 серпня 2022 року в складі судді Махно Н.В., в справі за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сліпко Віра Миколаївна, про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_2  в інтересах якого діє  ОСОБА_3  подала заяву про забезпечення свого позову до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики посилаючись на те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу належить земельна ділянка площею 0,0524 га по АДРЕСА_1 . Цільове призначення цієї земельної ділянки змінено з будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель на будівництво та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури. На цій земельній ділянці також розташований належний відповідачу житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, який знаходиться в процесі поділу. ОСОБА_1 вчиняє дії щодо відчуження майна, що підтверджується оголошеннями в газеті ЗР-інформ та фотографіями на фасаді будинку. А тому з метою недопущення утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову та ефективного захисту прав, позивач просив накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,0524 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, кадастровий номер 2610600000:15:005:0064, земельну ділянку площею 0,0048 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 2610600000:15:005:0065, які знаходяться по АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 .
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 05 серпня 2022 року заяву про забезпечення позовузадоволено частково.
Накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 в межах суми позовних вимог. У решті вимог заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції наклав арешт на майно, яке не існує. На даний час по АДРЕСА_1 знаходиться 6 квартирний, трьохповерховий будинок із загальною площею 683,83 м2, житловою площею 383,21 м2. Вартість цього будинку є значно вищою від ціни позову, що не відповідає принципу співмірності.
Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Таким чином суд наклав арешт на частину будинку, що належить третім особам.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Сліпко В. М. в інтересах ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. При цьому зазначає, що ОСОБА_1 не надано правовстановлюючих документів на підтвердження юридичного існування шестиквартирного, двоповерхового будинку із загальною площею 683,83 м2 по АДРЕСА_1 . Станом на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали такий будинок не зареєстрований. А тому вважає, що суд керуючись інформацією з Державного реєстру речових прав правомірно наклав арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Накладення арешту на цей будинок жодних прав третіх осіб не порушує, оскільки на квартиру АДРЕСА_3 , яка знаходиться в цьому будинку, арешт не накладено. Крім того, арешт накладено в межах позовних вимог, а тому твердження про порушення вимог співмірності є голослівними.
За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача  ОСОБА_1 , який просив скаргу задовольнити, пояснення представника позивача адвоката Сліпко В. М.,дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції змінити з наступних підстав.
Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову та накладаючи арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в межах позовних вимог місцевий суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.
Із змісту позовних вимог вбачається, що між сторонами виник майновий спір щодо стягнення боргу за договором позики в сумі 17 000 доларів США та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 892,50 доларів США.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
Звертаючись до суду в інтересах ОСОБА_2 із заявою про забезпечення позову адвокат Сліпко В. М. вказувала на те, що відповідач позичив гроші з метою реконструкції належного йому будинку шляхом будівництва багатоквартирного будинку. В теперішній час реконструкцію завершено і відповідач розмістив оголошення про продаж квартир в цьому будинку. Таким чином, відповідач маючи нерухоме майно вчиняє дії щодо його відчуження, що у свою чергу значно ускладнить виконання у майбутньому можливого судового рішення про задоволення позову.
Відповідач  ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що на час розгляду справи судом реконструкція належного йому будинку завершена та квартири виставлено на продаж. Іншого майна або рахунків в банках на які може бути накладений арешт він не має. Також підтвердив, що одну з квартир ним вже продано, проте борг за договором позики він не повернув. При цьому своє право власності на реконструйований ним будинок та квартири не оформлював, а продаж квартири відбувся на підставі договору про спільну діяльність у будівництві.
Отже, з огляду на зміст заявлених позовних вимог, предмета спору, невжиття заходів до забезпечення позову шляхом арешту майна щодо якого відповідачем вчиняються дії по відчуженню, може призвести до ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову в частині відновлення порушених прав позивача.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що невжиття заходів до забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки єдине майно відповідача на яке може бути звернено стягнення може бути відчужено іншим особам.
Доводи апеляційної скарги щодо не співмірності заявлених вимог застосованим заходам забезпечення позову є безпідставними, оскільки судом накладено арешт на майно відповідача в межах позовних вимог.
Крім того, належних та допустимих доказів дійсної вартості реконструйованого будинку на час розгляду справи судом відповідачем не надано.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Оскільки згідно з інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі – Реєстр) відповідач є власником житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, який знаходиться в процесі поділу загальною площею 97 м2 та житловою – 49,6 м2, а його право власності на багатоквартирний (реконструйований) будинок в установленому законом порядку не зареєстроване, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи є також безпідставними.
Між тим, згідно з інформацією з Реєстру, доданого відповідачем до апеляційної скарги, вбачається, що квартира АДРЕСА_2 з 08 грудня 2021 року належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 42), а відтак її необхідно виключити з майна, на яке накладено арешт, в зв`язку із чим оскаржувану ухвалу необхідно змінити.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 05 серпня 2022 року – змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини в наступній редакції:
«Накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 в межах суми позовних вимог за виключенням квартири АДРЕСА_3 , що розташована в цьому будинку.»
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 30 вересня 2022 року.

Судді                                                        В. М. Барков

       В. А. Девляшевський

       В. М. Луганська