Справа № 301/228/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

10.11.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

                                                        в с т а н о в и в :

Постановою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, українець, приватний підприємець,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
Згідно постанови, 26.01.2021 о 23 год 10 хв по вул. Шевченка в м. Іршава, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Шкода Фабія», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння, який засвідчений висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 14/5 від 26.01.2021, чим порушив приписи п. 2.9 а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  вказує на те, що постанова судді є незаконною.Посилається на те, що поліцейський не проводив його огляд на стан сп`яніння, відповідного акту не складав, свідків правопорушення не було, а в медичному закладі біологічне середовище (сеча) у нього відбиралась і висновок про його наркотичне сп`яніння лікар зробив на невідомому технічному засобі без відповідного біологічного дослідження. При цьому, стверджує, що є батьком 4 дітей, на проживання заробляє працюючи водієм таксі, ніколи в житті не вживав жодних наркотичних засобів, і як зазначено вище, тест на наркотичне сп`яніння проводився за допомогою приладу сумнівного походження, який надав працівник поліції без відповідного сертифікату. Разом із тим, зазначає, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим, однак результатів лабораторного дослідження до матеріалів справи не додано й не відомо чи такі взагалі проводились. Стверджує і про те, що суд грубо порушив його права, оскільки розглянув справу без його участі, не повідомивши його про час та місце розгляду справи, а в постанові формально зазначено про відсутність обставин, які б обтяжували чи пом`якшували його відповідальність, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутні відомості про такі обставини, у тому числі й дані про його особу. Посилається і на те, що копію постанови отримав лише 13.03.2021, що свідчить про те, що строк на апеляційне оскарження ним пропущено з поважних причин. Просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що пропущений строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був повідомлений у встановлений законом спосіб, тобто йому було відомо про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку SMS- повідомлення від 01.11.2022. Вирішуючи питання про проведення судового засідання без участі ОСОБА_1 , апеляційний суд бере до уваги той факт, що судове засідання неодноразово відкладалось за заявами ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Данканича В. В., а саме: 13.05.2021 (а. с.20), 05.01.2022 (а. с. 21), 04.04.2022 (а. с. 23), 21.09.2022 (а. с. 25-27), 31.10.2022 (а. с. 32); а також те, що ОСОБА_1 жодного разу не з`явився на розгляд справи, тому, при вирішенні питання щодо проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Данканича В. В., суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Данканича В. В., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Приймаючи рішення про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення апеляційний суд бере до уваги таке.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 був обізнаний з тим, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно нього за порушення ним вимог п. 2.9 «а» ПДР, розглядатиметься в Іршавському районному суді, що підтверджується його підписами у протоколі. Те, що справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 призначена до розгляду на 26 лютого 2021 року в Іршавському районному суді, ОСОБА_1 також було відомо, про що свідчить наявна у матеріалах справи судова повістка від 11.02.2021. Однак, як убачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 до суду не з`явився, клопотань та заяв про відкладення судового засідання на подавав. Разом з тим, апеляційний суд враховує і те, що у матеріалах справи містяться відомості, які підтверджують те, що ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови поза межами встановленого законом триденного строку. Тому, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк. 

Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №393813, 26.01.2021, о 23 год 10 хв, по вул. Шевченка у м. Іршава, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Шкода Фабія», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння, який підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 14/5 від 26.01.2021, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. У графі «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 зазначив, що «вчора ввечері його пригостили сигаретою, яку він курив, однак не знав про її вміст». З протоколу також убачається, що у водія ОСОБА_1 тимчасово вилучені документи: посвідчення водія НОМЕР_2 . ОСОБА_1 своїми підписами у протоколі підтвердив, що зміст процесуального документу йому відомий, копію його отримав.

Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 14/5 від 26.01.2021 підтверджено, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан наркотичного сп`яніння у лікаря КНП «ІРЛ» за результатами обстеження лікар ОСОБА_2 встановила, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (а. с. 2).
Докази, які досліджені місцевим судом та перевірені судом апеляційної інстанції є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки жодних порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський ОСОБА_3 був упереджений, або діяв всупереч встановлених законом порядку та процедури направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що він мав підстави для фальсифікації процесуальних документів або ж обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, – у підтвердження таких даних відсутні будь-які докази як у матеріалах справи, так їх не додано до апеляційної скарги, і на такі не посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі. Окрім того, не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій під час зупинки та оформлення щодо нього матеріалів адміністративного правопорушення,– на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

При цьому, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікаря КНП «Іршавська РЛ» ОСОБА_2 , яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та склала висновок про перебування водія у стані наркотичного сп`яніння були підстави для фальсифікації вищевказаного документу щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, – у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейський та лікар діяли у межах наданих їм повноважень.

Апеляційний суд на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи, визнає необґрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_1 про те, що його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення є недоведеною, оскільки поліцейський не проводив освідування, на місці події були відсутні свідки, акт огляду не складався. Відхиляючи твердження у цій частині, апеляційний суд враховує такі вимоги закону.

Так, згідно з п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що порядок проведення огляду на стан сп`яніння регламентований ст. 266 КУпАП, норми якої є бланкетними, оскільки не встановлюють детальної процедури проходження огляду, а відсилають до підзаконних нормативно-правових актів, які деталізують положення цієї статті. Такий висновок підтверджується положеннями частини 6 цієї статті, в якій зазначено, що направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура огляду регламентована такими підзаконними нормативними актами, які прийняті на виконання ст. 266 КУпАП і конкретизують норми цієї статті, а саме: Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі – Порядок) та Інструкцією.

Згідно з пунктом 12 Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто, поліцейський не проводить освідування на місці зупинки транспортного засобу, а направляє водія на огляд з метою визначення стану наркотичного сп`яніння саме до медичного закладу.

Матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення підтверджується, що на момент зупинки транспортного засобу, за кермом якого перебував ОСОБА_1 та перевірки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у поліцейського ОСОБА_3 виникли сумніви щодо тверезості водія. Тому, на виконання вимог Інструкції та відповідно до Порядку, водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. З медичного висновку убачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд у КНП «Іршавська РЛ». Про законність процедури направлення ОСОБА_1 на медичний огляд з метою визначення стану наркотичного сп`яніння свідчать матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, щодо якого жодних скарг, заперечень чи зауважень ОСОБА_1 не висловив, своїми підписами підтвердив, що зміст протоколу йому відомий, копію його отримав.

Твердження ОСОБА_1 про те, що процедура огляду на стан наркотичного сп`яніння проведена з порушеннями, оскільки огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився за допомогою сумнівного експрес-тесту, - апеляційний суд вважає непідтвердженими, адже суду першої інстанції ОСОБА_1 на надав жодних доказів, які можуть ставити під сумніви законність процедури проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння та достовірність медичного висновку, не посилався на наявність даних у підтвердження цих доводів в апеляційній скарзі.

Так, відповідно до медичного висновку КНП «Іршавська РЛ» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.01.2021, на момент проведення огляду ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння. Своїм підписом у протоколі про адміністративне правопорушення, який складений за результатами проведення освідування, апелянт засвідчив, що з результатом медичного огляду він ознайомлений. При цьому, суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги не встановив жодних даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового погодження на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я та підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення, – на такі дані також не вказується і в апеляційній скарзі.

Водночас, апеляційний суд констатує, що будь - яких підстав вважати, що медичний висновок не може бути належним доказом у справі - відсутні, адже ОСОБА_1 не заперечував той факт, що пройшов огляд на стан сп`яніння у медичному закладі відповідно до встановленого законом порядку, при цьому з протоколу про адміністративне правопорушення, який був складений уже після проведення медичного огляду за результатами освідування, убачається, що ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначив, що «вчора ввечері мене пригостили сигаретою, яку я викурив, однак не знав про її вміст», проте, будь-яких застережень, зокрема щодо способу проведення медичного огляду, ймовірної похибки у дослідженні чи незгоди з результатами огляду, - пояснення ОСОБА_1 , а також інші матеріали справи не містять. Тому, факт перебування ОСОБА_4 у стані наркотичного сп`яніння є доведеним, а отже у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також апеляційний суд вважає такими, що жодним чином не впливають на правильність та законність судового рішення доводи апелянта про те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 , чим позбавив права апелянта на захист. Вказані твердження апеляційний суд відхиляє та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що судом була надана можливість ОСОБА_1 у повному обсязі реалізувати своє право на захист та взяти участь у розгляді справи щодо нього. При цьому, суд, на підставі наявних у матеріалах справи відомостей вважає, що своїми правами ОСОБА_1 скористався на власний розсуд. Факт розгляду справи судом першої інстанції без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційним судом взято до уваги як підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження. При цьому, вказана обставина не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, яка вважається обґрунтованою та законною.

Переконливих доводів, які безумовно спростовували висновки судді у постанові, при розгляді апеляційної скарги не наведено, а обставини, на які посилається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були повністю взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                               П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН