ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року		Справа № 500/1383/22 пров. № А/857/9203/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року (суддя Подлісна І.М. м.Тернопіль, повний текст складено 16 травня 2022 року), -
ВСТАНОВИВ :
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – ГУПФ) в якому просив:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні позивача на пенсію за вислугу років, яка становить 24 роки 03 місяці 02 дні, згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі – Закон №2262-ХІІ) в розмірі, передбаченому пунктом «а» статті 13 цього ж Закону, з дня виникнення права на пенсію, тобто з 01.10.2017, та здійсненні перерахунку та виплати пенсії із урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язати ГУПФ перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ в розмірі, передбаченому пунктом «а» статті 13 цього ж Закону з 01.10.2017;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу в розмірі, передбаченому пунктом «а» статті 13 Закону №2262-ХІІ, починаючи з 01.10.2017 із урахуванням раніше виплачених сум пенсії. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУПФ щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за вислугою років згідно пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ. Зобов`язано ГУПФ перевести позивача на пенсію за вислугу років згідно пункту "а" статті 12 Закону №2262-ХІІ на підставі його заяви від 24.12.2021, здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за пунктом «а» статті 12 цього Закону з 01.01.2022, з урахуванням раніше виплачених коштів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
В апеляційній скарзі вказує, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років» при цьому зазначає, що до вислуги років зараховується стаж роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії). Зазначає, що календарна вислуга років позивача, згідно розрахунку такої вислуги становить 21 рік 09 місяців та 01 день (при необхідній 25 років і більше), що є недостатньо для призначення та виплати пенсії за пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вказав на наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у переведенні його на пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В частині  щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що з 01.10.2017 позивач перебуває на обліку в ГУПФ та отримує пенсію за вислугу років на підставі пункту «б» статті 12 Закону №2262-XII в розмірі 52%.
11.12.2021 представником позивача адвокатом Цимбалюком П.А. направлено адвокатський запит до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - ГУДФС) з проханням надати інформацію про вислугу років позивача, на день звільнення 29.09.2017, в календарному та в пільговому обчисленні, інформацію про загальний стаж, а також надання копії розрахунку вислуги років на пенсію.
20.12.2022 ГУДФС листом №14/Адв./19-97-08-14 повідомило, що згідно з даними архівної особової справи ОСОБА_1 , який звільнений з податкової міліції 29.09.2017, його вислуга становить:
календарна вислуга 21 рік, 09 місяців, 01 день;
в пільговому обчисленні 24 роки, 03 місяці, 02 дні;
загальний стаж 27 років, 04 місяці, 05 днів.
А також повідомило, що всі матеріали про призначення пенсії позивачу, в тому числі розрахунок вислуги років на пенсію, направлені в ГУПФ для перевірки та призначення пенсії.
24.12.2021 на адресу відповідача позивач надіслав заяву про його переведення на пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ в розмірі, передбаченому пунктом «а» статті 13 цього Закону, з дня виникнення права на пенсію, тобто з 01.10.2017, а також здійснення перерахунку та виплати пенсії з урахуванням виплачених коштів.
10.01.2022 листом №161-8377/Т-02/В-190022 відповідачем відмовлено у переведенні на пенсію позивачу за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ в розмірі, передбаченому пунктом «а» статті 13 цього Закону та повідомлено, що відповідно до статті 10 Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» з 01.01.2007 року до органів ПФУ передані функції з призначення (перерахунку) і виплати пенсій деяким категоріям громадян.
Питання щодо обчислення вислуги років та підготовки і подання документів на призначення пенсії належать до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств.
Враховуючи зазначене, щодо підготовки та подання документів в ГУПФ позивачу рекомендовано звернутись до ГУДФС.
Одночасно у листі зазначено, що згідно із пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних років і більше.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення, визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, в органах внутрішніх справ є Закон №2262-XII.
Статтею 1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Таким чином, Закон №2262-ХІІ як єдину, обов?язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.
Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього закону мають звільнені зі служби особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом.
Частиною першою статті 2 цього Закону встановлено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії, відповідно до цього Закону, призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 01.10.2020 або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних роки і більше.
Згідно із частиною четвертою статті 17 Закону №2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Визначення у Законі №2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов?язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.
Таким чином, передбачена Законом №2262-ХІІ календарна вислуга – це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік – 365 календарних днів, календарний місяць – 30 календарних днів).
Відповідно до статті 17 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України постановою від 17.07.1992 № 393 затверджено «Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393). Вказаним Порядком № 393 також визначаються періоди проходження військової служби, що зараховуються до вислуги років, зокрема, на пільгових умовах.
Статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення на пільгових умовах призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.
Отже, Законом № 2262-ХІІ передбачено пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.
Передбачені статтею 171 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.
При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений Верховним Судом у рішенні від 27 червня 2018 року у справі № 750/9775/16-а, 3 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, 10 березня 2021 року у справі № 812/1100/17, 16 березня 2021 року у справі № 826/16811/18 та 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18, 8 червня 2021 року у справі №360/3326/18.
За наведених обставин, з урахуванням правового висновку, наведеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 3 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а та постанови Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18, суд дійшов висновку, що вислуга років позивача, з врахуванням часу служби в органах Державної фіскальної служби України, яка підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить більше 25 календарних років, тому позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ, а тому суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про задоволення позову, у спосіб що наведений у рішенні суду.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний