Справа № 344/4538/22 
Провадження № 22-ц/4808/1094/22 
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача        Бойчука І.В.,
суддів:                        Пнівчук О.В., Томин О.О.,
секретаря                Максимів Ю.В.,
з участю                        представника відповідача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» про зобов`язання вжити заходи щодо забезпечення безперервного постачання послуг з централізованого водопостачання за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 серпня 2022 року під головуванням судді Атаманюка Б.М. у м. Івано-Франківськ,
в с т а н о в и в:
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Івано-Франківськводоекотехпром» про зобов`язання вжити заходів щодо забезпечення безперервного постачання послугами з централізованого водопостачання закрито, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Ухвала суду мотивована тим, що було ухвалено рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Представник відповідача КП «Івано-Франківськводоекотехпром» адвокат Кузь А.П. 28.06.2022 подав заяву про стягнення судових витрат, у якій, посилаючись на ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України та те, що оскільки ухвалою суду провадження у справі було закрито, а відповідачем були понесені витрати, про які було попередньо зазначено у відзиві на позовну заяву, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Івано-Франківськводоекотехпром» витрати на правову допомогу в розмірі 2 481 грн.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03 серпня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Івано-Франківськводоекотехпром» судові витрати на праву допомогу у сумі 2 481 грн.
Ухвала суду мотивована тим, що провадження у цій справі закрито відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки було ухвалено рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Необхідність понесення витрат має бути у причинному зв`язку із необґрунтованими діями позивача, внаслідок яких вони настали. Судом встановлено, що відповідач під час розгляду справи поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 481 грн, необхідних для підготовки та розгляду справи, розмір яких підтверджений належними та допустимими доказами.
У апеляційній скарзі на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 серпня 2022 року ОСОБА_1 посилається на незаконність ухвали суду. 
Зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що прийнята з неправильним застосуванням норм ч. 1 ст. 8, ч. 1-4 Ст. 128, п. 3 ч. 1 ст. 260, ч. 5 ст. 142 ЦПК України.
Івано-Франківським міським судом 03.08.2022 розглянуто справу (питання) за його відсутності не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду.
Така обставина є обов`язковою підставою для скасування ухвали суду та ухвалення нового судового рішення.
Вказує, що для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
У заяві про стягнення судових витрат у розмірі 2 481,00 грн на правову допомогу, заявник не зазначив, які дії позивача у цій справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із закриттям провадження у справі. В ухвалі суд не встановив і не зазначив про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені.
Така обставина є підставою для скасування ухвали суду як такої, що прийнята з неправильним застосуванням норм ч. 3 ст. 12 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України, ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України, ч. 9 ст. 141 ЦПК України і постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні заяви представника відповідача.
Водночас, за ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так як заяву про стягнення судових витрат відповідач зробив не до закінчення судових дебатів у справі, а 28.06.2022 - після прийняття ухвали суду від 21.06.2022, тому слід було відмовити в задоволенні заяви представника відповідача.
Також при поданні відзиву на позовну заяву, при участі у підготовчому засіданні 21.06.2022 представник відповідача підтвердив свої повноваження довіреністю КП «Івано-Франківськводоекотехпром» від 19.01.2022, а не ксерокопією договору правової допомоги від 19.01.2022, якого станом на 21.06.2022 у справі не було, і не ксерокопією додаткового правочину від 24.06.2022, який станом на 21.06.2022 ще не був написаний, а з`явився через три дні після ухвалення після прийняття ухвали суду від 21.06.2022. В тексті довіреності на представництво відсутні такі умови (пункти) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом Кузь А.П. Тому, суду, враховуючи вимоги ст. 1, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», ст. 632, 903 ЦК України, належало і з цих підстав відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу.
Крім того, додана до заяви копія договору про надання правової допомоги від 19.01.2022 не є доказом надання адвокатом правової допомоги при підготовці відзиву, участі у підготовчому засіданні 21.06.2022, і в цій ксерокопії договору не передбачено надання правової допомоги у справі № 344/8736/21. Копії додаткового правочину від 24.06.2022, також не є доказом надання адвокатом правової допомоги при поданні відзиву, участі у підготовчому засіданні 21.06.2022.
Акт робіт, який також написаний ОСОБА_2 24.06.2022 - після прийняття ухвали суду від 21.06.2022, на підставі копії договору про надання правової допомоги від 19.01.2022, якою не передбачено надання правової допомоги у справі № 344/8736/21.
За ч. 3, 8 ст. 83 ЦПК України докази не подані у встановлений законом (судом) строк, до розгляду судом не приймаються. Тому, і з цих підстав слід було відмовити у задоволенні заяви представника відповідача.
Також, враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19, суд повинен був відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.
Просить ухвалу суду скасувати з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «Івано-Франківськводоекотехпром» зазначає, що на виконання укладеного договору про надання правової (правничої) допомоги 19 січня 2022 року АО надало КП «Івано-Франківськводоекотехпром» правову допомогу у цій справі, а саме: підготовка та подання відзиву на позовну заяву; забезпечення явки уповноваженого представника до суду для участі в судовому засіданні та представництво інтересів у справі.
Підписаний представником відзив на позовну заяву міститься в матеріалах справи та участь представника у судовому засіданні відображено у протоколі судового засідання та в ухвалі суду від 21.06.2022.
КП «Івано-Франківськводоекотехпром» 27.06.2022 (перший робочий день після вихідних) направлено позивачу та до суду заяву про стягнення понесених судових витрат. Таким чином позивач був ознайомлений зі змістом заяви відповідача про стягнення судових витрат.
У відзиві на позовну заяву підприємство зазначало, що ним очікується понесення витрат за надання правової допомоги у цій справі, та що попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 5 000,00 грн. Заявником разом із заявою про стягнення судових витрат було подано докази щодо заявлених до відшкодування судових витрат. Таким чином КП «Івано-Франківськводоекотехпром» дотримано всіх процесуальних вимог для вирішення судом питання про стягнення з позивача суми понесених відповідачем судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи позивач, достеменно знаючи що відповідач звернувся до суду із заявою про стягнення судових витрат, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та будь-яких доказів на доведення неспівмірності витрат, на адресу суду не подавав. 
Щодо доводів апеляційної скарги про начебто несвоєчасне подання суду доказів розміру судових витрат, зазначає, що письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Заява про стягнення понесених судових витрат, яка 27.06.2022 була направлена позивачу та до суду засобами поштового зв`язку, була подана з дотриманням встановлених строків.
В засіданні апеляційного суду представник КП «Івано-Франківськводоекотехпром» вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції. 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Згідно ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У цьому випадку суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів із дня постановлення, зокрема ухвали про закриття провадження у справі, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник унаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Згідно ч. 1, 2 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Подібні висновки містяться, зокрема, в постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 148/312/16-ц та від 14.01.2021 у справі № 521/3011/18.
В ухвалі Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2022 року про закриття провадження у справі, суд першої інстанції вказав, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 26.08.2021 в цивільній справі № 344/8736/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «Івано-Франківськводоекотехпром» про захист прав споживачів, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову судом зокрема зазначено, що при розгляді справи встановлено, що вчинено дії іншою фізичною особою, а не відповідачем, який не порушував прав позивача щодо припинення водопостачання до домоволодіння позивача. Суд відмовив у задоволенні позовних вимогу повному обсязі. Зазначене рішення суду залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23.11.2021 і набрало законної сили. 
Позивач згодом звертався до суду із заявою про перегляд рішення Івано-Франківського міського суду від 26.08.2021 за нововиявленими обставинами. Ухвалою суду від 02.02.2022 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.08.2021 за нововиявленими обставинами - відмовлено. 
За наявності рішення Івано-Франківського міського суду від 26.08.2021 в цивільній справі № 344/8736/21 суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач повторно звернувся до того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Так, в цивільній справі № 344/8736/21 уже заявлялася аналогічна позовна вимога про негайне вжиття заходів до безперебійного забезпечення його послугами з централізованого водопостачання за адресою АДРЕСА_1 , яка вирішена судом по суті. 
У заяві про стягнення судових витрат представник відповідача КП «Івано-Франківськводоекотехпром», з посиланням на ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України, вказував про те, що позивач повторно звернувся з позовом до того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а підприємством були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2 481 грн, про які було попередньо зазначено у відзиві на позовну заяву і які підлягають стягненню з ОСОБА_1 .
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Верховного Суду від 27.07.2021 року у справі № 671/1957/20 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.
На підтвердження понесених витрат відповідача надано договір про надання правової допомоги №1885/п від 19.01.2022, додатковий правочин №3 до договору про надання правової допомоги від 24.06.2022, акт №3 до договору про надання правової допомоги від 24.06.2022, платіжне доручення №13598 від 27.06.2022 на суму 2 481 грн.
Судом встановлено, що відповідач поніс необхідні для підготовки та розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 481 грн, що підтверджено належними та допустимими доказами.
Згідно наданих представником відповідача доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, враховуючи принцип співмірності та розумності, з огляду на відсутність клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявлена представником відповідача вимога про стягнення з позивача ОСОБА_1 судових витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 2 481 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги, що судом не встановлено, які та у чому полягали необґрунтовані дії позивача в ході розгляду справи є безпідставними. Зі змісту оскаржуваної ухвали та ухвали суду від 21.06.2022 про закриття провадження у справі вбачається, що судом звернуто увагу позивача на те, що неподання ним доказу на який він посилається, як на іншу підставу для звернення до суду, може бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Однак така обставина не дає право на подання декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Посилання апелянта на те, що слід було відмовити в задоволенні заяви представника відповідача, оскільки заяву про стягнення судових витрат відповідач зробив не до закінчення судових дебатів у справі, а після прийняття ухвали суду від 21.06.2022, спростовуються вимогами ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України. При розгляді судом цього питання судових дебатів не проводилося.
Твердження ОСОБА_1  про те, що представник відповідача підтвердив свої повноваження довіреністю від 19.01.2022, а не договором правової допомоги від 19.01.2022, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, враховуючи вимоги ч. 1, 3, 4 ст. 62, ст. 137  ЦПК України,п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що договір про надання правової допомоги від 19.01.2022 та додатковий правочин від 24.06.2022 не є доказом надання адвокатом правової допомоги при підготовці відзиву, участі у підготовчому засіданні 21.06.2022 і те, що згідно висновку Верховного Суду в постанові від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 суд мав відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.
Згідно змісту договору про надання правової допомоги від 19.01.2022 АО «Правнича компанія «Константа» прийняла на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу КП «Івано-Франківськводоекотехпром» в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Для надання юридичної допомоги клієнту АО призначає, зокрема, адвоката Кузя А.П. (п. 2.7.). Розмір винагороди АО при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до цього договору (п. 4.2.).
Додатковим правочином № 3 до договору про надання правової допомоги від 19.01.2022 визначено перелік послуг, наданих АО КП «Івано-Франківськводоекотехпром» у цій справі, а саме: підготовка та подання відзиву на позовну заяву; забезпечення явки уповноваженого представника до суду для участі в судовому засіданні та представництво інтересів у справі і визначено у сумі 2 481 грн.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, який міститься в матеріалах справи, та брав участь у судовому засіданні 21.06.2022, що відображено у протоколі судового засідання.
Посилання апелянта на те, що в договорі не передбачено надання правової допомоги у справі № 344/8736/21, не мають правового значення для вирішення питання відшкодування понесених стороною витрат на правничу допомогу у цій справі.
Не спростовують висновків суду першої інстанції посилання апелянта на те, що акт робіт від 24.06.2022 підписаний сторонами після закриття провадження у справі, оскільки такий складено за результатами надання юридичної допомоги відповідно до п. 4.6. договору про надання правової допомоги від 19.01.2022.
Доводи апеляційної скарги що судом розглянуто питання за відсутності ОСОБА_1 , що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, є не обґрунтованими, оскільки суд вирішував питання про розподіл судових витрат в порядку ч. 6 ст. 142 ЦПК України за наявності у матеріалах справи його письмових заперечень щодо стягнення витрат.
Доводи ОСОБА_1 про не застосування судом вимог ч. 3, 8 ст. 83 ЦПК України є невірними, оскільки порядок подання доказів (договорів, рахунків, тощо) щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлено ч. 8 ст. 141 ЦПК України. При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що очікує понести в зв`язку із розглядом справи витрати в розмірі 5 000 грн.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності та обґрунтованості. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 29 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
       О.О. Томин