П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
31 жовтня 2022  року                                                                                        м. Київ
 
Справа № 759/2230/22
Провадження: № 22-ц/824/8825/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Вербової І. М., Нежури В. А.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лопатіна Костянтина Олександровича в інтересах Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Коваль О.А.,
 у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
 
у с т а н о в и в:
 
У лютому 2022 року КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі по тексту - позивач, КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 є споживачем центрального опалення та централізованого постачання гарячої води, які постачає їй позивач за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачкасвоєчасно не сплачувала кошти за надані позивачем послуги централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення, у зв`язку з чим, з 1 травня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 35 209,93 грн. Окрім того, на підставі укладеного 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) та додатків до ньогоу відповідачки наявна заборгованість, що утворилась до 1 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 44 257,40грн.Відповідачкав добровільному порядку заборгованість не погашає, а тому позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 червня 2022 року позов КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4484,80 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 30 725,13 грн. та судовий збір у розмірі 2481 грн., а всього 37 690,93 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, Лопатін К.О. в інтересах КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та не дотримання норм матеріального права, не врахування обставин, що мають істотне значення для справи, просив  скасувати рішення суду  першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалитицій частині  нове судове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що  суд першої інстанції, маючи сумніви щодо суми заборгованості, яка визначена у договорі про відступлення права вимоги (цесії), мав право витребувати всі необхідні докази. Також суд першої інстанції не перевірив мотивів щодо необхідності розглядати справу в судовому засіданні за участю сторін. Вважав, що укладений 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) є належним доказом існування заборгованості.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022року відкритоапеляційне провадження у справіта справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено  судом,  ОСОБА_2  є власником ј частини квартири АДРЕСА_2 .
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 08.02.2022 року відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Святошинської РДА  ОСОБА_2  з 31.05.1977 року та по теперішній час зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 .
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
З 1 травня 2018 року надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладений договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго»набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку №2 до цього договору.
Відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) позивач КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги відносно  ОСОБА_2   по стягненню заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 22 460,80грн., а також заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 21 796,60 грн, спожитих до 01.05.2018 року.
Відповідно до наданого КП «Київтеплоенерго» розрахунку  ОСОБА_2  має заборгованість по оплаті наданих їйпослуг, зокрема: заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4484,80грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 30 725,13грн.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» підлягають задоволенню в частині заборгованості за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 4 484,80 грн., заборгованості за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 30 725,13 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 22 460,80 грн., заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 21 796,60 грн,суд відмовив, оскільки належні та допустимі докази такої заборгованості відсутні, як відсутні і відповідні розрахунки такої заборгованості із зазначенням дати виникнення такої.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог  апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).
Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.
Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України).
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Предметом доказування с обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином посилання позивача на те, що ним надавались відповідні послуги, без доведення цієї обставина належними та допустими доказами, не приймається судом як безумовна підстава для стягнення з відповідача заборгованості зі сплати комунальних послуг.
У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, яка виникла до 01 травня 2018 року, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачемне надано до суду детального (помісячного) розрахунку заборгованості, а в доданих до позовної заяви розрахунках зазначено лише загальний розмір заборгованості.
Витяг з договору про відступлення права вимог від 11.10.2018 року, витяг з газети «Хрещатик», витяги з додатків до договору, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, та які були долучені до позовної заяви, не є належними доказами існування заборгованості, оскільки з них неможливо встановити період її виникнення та порядок нарахування.
Доводи апеляційної скарги про те, що  судпершої інстанції,  ухвалюючи оскаржуване рішення, не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, не заслуговують на увагу, оскільки тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Що стосується долучених до апеляційної скарги нових доказів, а саме детального розрахунку заборгованості до 01.05.2018 року,  колегія суддів відмічає наступне.
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази (ст. 84 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Отже, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо надання та (або) витребування доказів не скористався.
Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як убачається із матеріалів справи, 10.02.2022 року судом першої інстанції прийнято позовну заяву КП «Київтеплоенерго», відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження  без виклику сторін.  В ухвалі суду позивачу роз`яснено право на подання до суду клопотання про розгляд  справи з викликом сторін згідно ч.ч. 5,7 ст. 279 ЦПК України. 
Згідно ч. 1 ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).
Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 278 ЦПК України).
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 1 ст. 279 ЦПК України).
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 279 ЦПК України).
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву(ч. 5 ст. 279 ЦПК України).
Отримавши копію ухвалусуду про відкриття провадження у справі, позивач, діючи на власний розсуд, не скористався правом на подання  клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, або про долучення нових доказів.
З огляду на викладене, колегія суддів не приймає доданий до апеляційної скарги детальний розрахунок заборгованості, яка виникла до 01.05.2018 року, оскільки такий доказ до суду першої інстанції  позивачем не подавався, та цей доказ не був предметом дослідження суду першої інстанції. 
Будь-яких заяв про долучення до матеріалів справи вказаного доказу позивачем не подано, а також не обґрунтовано та не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог  про стягнення з відповідачки заборгованості, що утворилась до 1 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 44 257,40 грн.
Також обґрунтованою є  відмова суду першої інстанції у стягненні з відповідачки 33 грн за витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів, що такі витрати понесені позивачем з вини відповідача та підлягають стягненню.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано повну відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Лопатіна К. О. в інтересах КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 червня 2022 року залишенню без змін.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
  Апеляційну скаргу Лопатіна Костянтина Олександровича в інтересах Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»залишити без задоволення.
 Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                              Т. О. Невідома

Судді                                                                                                          І. М. Вербова

                                                                                                                   В. А. Нежура