ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6139/22 Справа № 202/7186/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Універсал Банк»
на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2021 року АТ “Універсал Банк” звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В якому просив, стягнути з ОСОБА_1 , заборгованості станом на 13 вересня 2021 року на загальну суму 90 344,91 грн. (а.с.1-7).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2022 року АТ «Універсал Банк» в задоволенні його позову до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості — відмовлено у повному обсязі (а.с.64-68).

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Універсал Банк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що позивачем надані всі відповідні докази, які є достатніми для задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, не взяв до уваги, що висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 не можуть бути застосовні до спірних правовідносин, оскільки не є подібними та випливали саме з письмового кредитного договору, має різних позивачів та час виникнення спірних правовідносин. Порядок та розмір нарахування процентів, неустойки та комісії встановлені Умовами обслуговування рахунків фізичних осіб, з якими відповідач, підписуючи анкету-заяву ознайомився та з ними погодився, підписуючи анкету-заяву, відповідач погодив, що остання разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Крім того, зазначає, що договір про надання кредиту був укладений в електронній формі, що відповідає положенням Закону України “Про електронну комерцію”, таким чином Умови та правила обслуговування фізичних осіб в АТ “Універсал Банк”, Паспорт споживчого кредиту, Тарифи, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту були отримані відповідачем у мобільному додатку та підписані електронним цифровим підписом. Отже, висновки суду першої інстанції про відсутність у справі доказів погодження між сторонами всіх суттєвих умов договору та належної інформації про підстави та розмір відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язання є безпідставним. Вказує, що доказом наявної у відповідача перед банком заборгованості є розрахунок заборгованості доданий до позову, який є належним доказом, оскільки містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом (а.с.72-83).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 жовтня 2019 року відповідач шляхом підписання анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг уклав кредитний договір, де спеціальним платіжним засобом є платіжні картки monobank та обслуговування банком здійснюється дистанційно. Своїм підписом відповідач повністю та безумовно прийняв пропозицію банку та погодився з тим, що анкета-заява разом з Умовами та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, які викладені на банківському сайті www.monobank.ua, складають договір про надання банківських послуг, на підставі чого відповідачу відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та видана платіжна картка на умовах платності і зворотності з встановленим кредитним лімітом на суму, зазначену у Додатку під проценти за користування з встановленням пільгового періоду користування кредитним коштами.
Також відповідач підтверджує, що на момент укладання цього договору про надання банківських послуг ознайомлений з текстом розділів, пунктів та підпунктів цих Умов, Загальних умов випуску обслуговування платіжних карток, Паспорту споживчого кредиту, Прогнозованого графіку щомісячних платежів та усіх інших частин договору та повністю зрозумів їх зміст і погоджується з викладеним, також просить вважати наведений зразок його власноручного підпису, у тому числі електронного/електронного цифрового підпису, що мають рівнозначну юридичну силу із власноручним підписом в документах на паперових носіях, обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку.
На підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору позивачем надано анкету-заяву від 08 жовтня 2019 року до договору про надання банківських послуг (а.с.9), яка хоч і містить підпис від імені ОСОБА_1 , проте не містить даних, якою послугою мав намір скористатись позичальник, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид платіжної картки банком видано відповідачу відповідно до його заяви, індивідуального номеру картки, строку дії та який кредитний ліміт їй було встановлено; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше), як це передбачено нормами ст. ст. 207, 1055 ЦК України.
Крім того, посилаючись в позовній заяві на Умови та Правила надання банківських послуг, Загальні умови випуску обслуговування платіжних карток, Таблицю обчислення вартості кредиту, Паспорт споживчого кредиту, Прогнозований графік щомісячних платежів, як документи, які є додатками до анкети-заяви та які є приєднаними до неї та разом це є кредитним договором з певними умовами як кредитора, так і кредитодавця, регулюють правовідносини між сторонами договору та обслуговування різних видів кредитів та кредитних карт, однак позивач до позовної заяви таких доказів не долучав, як і не долучав Додаток до кредитного договору, яким встановлено розмір кредитного ліміту у 100 000 грн. за доводами позивача у позовній заяві. Долучені Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів та загальні Тарифи банку, надані позивачем як доказ укладання з відповідачем кредитного договору, не містять істотних умов та не зазначені в анкеті-заяві позичальника.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1  за кредитним договором від 08 жовтня 2019 року кредитних коштів у розмірі 100 000 грн., з яких утворилась заборгованість за кредитом в загальному розмірі 90 344,91 грн., без визначення складових суми, яку просить стягнути позивач з відповідача на свою користь, як і не містить доказів отримання коштів в будь-якому розмірі, а тому не підтверджено чи отримував відповідач кошти у такій сумі, на яку, до того ж нараховані штрафні санкції, у відповідності до розрахунку заборгованості, розмір яких сторонами не обумовлювався у письмовому вигляді, з підстав чого не можливо встановити істотні умови кредитного договору, а тому не є складовою кредитного договору, у зв`язку з чим доводи позивача про визначення позивачем будь-якого розміру кредитного ліміту, його збільшення/зменшення на власний розсуд без погодження таких умов у вказаній вище Анкеті-заяві суд до уваги не приймає. 

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Так, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає,що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний некладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі 127/33824/19 тощо.
Таким чином колегія суддів вважає, що вказаний кредитний договір, який укладений в електронній формі, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання, оскільки форма та порядок укладання договору відбулось саме у змішаній формі - підписання позичальником заяви-анкети шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який в подальшому також буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу).
В той же час, саме по собі звернення відповідача до банку із заявою про надання кредиту, погодження між сторонами умов кредитування та підписання кредитного договору не є доказом фактичного отримання позичальником кредитних коштів.
При цьому, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.
Разом із тим, колегія суддів зауважує, що АТ «Універсал Банк» не надало доказів на підтвердження відкриття відповідачу банківського рахунку, видачі їй кредитної картки із зазначенням її реквізитів, доказів зарахування кредитних коштів, а також розміру заборгованості відповідача за тілом кредиту у розмірі 90344,91 грн. Також позивачем не надано до суду першої інстанції виписки по даному рахунку, або будь-яких інших доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача.
До позовної заяви не надано письмових доказів із встановлення кредитного ліміту в розмірі 100 000 грн. на відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , як про це зазначено в анкеті-заяві та заявлено у позовній заяві, що свідчить про відсутність доказів встановлення початкового розміру кредитного ліміту та перерахування зазначених коштів позивачем на поточний рахунок № НОМЕР_1 , в розумінні ч.13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», як і не встановлено цього з наданого позивачем розрахунку заборгованості, в якому не зазначена надана 08 жовтня 2019 року відповідачеві для користування сума кредиту, від якої початково утворилась заборгованість, натомість у цьому розрахунку станом на 10 лютого 2020 року зазначено залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 962,11 грн., що аж ніяк не підтверджує наданий відповідачеві кредитний ліміт у 100 000 грн., заявлений позивачем у позовній заяві. 
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про застереження у заяві-анкеті, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту становить між сторонами договір банківських послуг, внаслідок їх явної неприйнятності з огляду на усталену судову практику застосування ст.ст. 207, 634 ЦК України за висновками Великої палати Верховного Суду, викладеними третього липня 2019 року у постанові № 14-131цс19, про неприпустимість покладання на слабшу сторону – споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.
Також за відсутності в заяві-анкеті домовленості сторін про сплату штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту в судовій практиці застосування ст.ст. 633, 634 ЦК України за висновками Великої палати Верховного Суду у зазначеній постанові № 14-131цс19 не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, зокрема електронна, як встановлена форма укладеного з відповідачем кредитного договору разом із додатками, до яких приєднана ця анкета-заява, які позивач не надав на підтвердження обґрунтувань позовних вимог, оскільки достовірно не може підтверджувати вказаних обставин.
Колегія суддів зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є саме первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
В той же час, відповідна виписка по картковому рахунку відповідача разом із матеріалами позовної заяви чи безпосередньо під час розгляду справи судом першої інстанції надано не було.
Разом із тим, колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.
Позивач повідомлявся про розгляд справи, проте при розгляді справи судом першої інстанції клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.
У зв`язку із недоведенням позивачем встановлення на картковий рахунок кредитного ліміту, фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь банку заборгованості за тілом кредиту, пенею та комісією відсутні.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» – залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: