ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 640/3064/19  Номер провадження 22-ц/814/1723/22	Головуючий у 1-й інстанції Бородіна  Н.М.  Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Гальонкіна С.А.,
суддів Карпушин Г.Л., Хіль Л.М.,
при секретарі Гречці Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця Івана Олександровича, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, визнання іпотеки припиненою, зняття заборони на відчуження майна,

В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця І.О., ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, визнання іпотеки припиненою, зняття заборони на відчуження майна.
Позов обґрунтовано тим, що вона разом із ОСОБА_3 , на підставі договору іпотеки від 14 листопада 2007 року є майновими поручителями перед АКБ СР «Укрсиббанк» за виконання зобов`язань за кредитним договором №820/3-27/21/04-7/260, укладеним 14 листопада 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 . 18 травня 2016 року із Державного реєстра речових прав на нерухоме майно, їй стало відомо про державну реєстрацію права власності на іпотечну квартиру за ОСОБА_2 . Реєстрація права власності на іпотечну квартиру проведена із порушеннями, оскільки вона та ОСОБА_3 вимоги про виконання порушеного зобов`язання за договором кредиту від ОСОБА_2 не отримували. На момент укладання договору іпотеки в ЗУ «Про іпотеку» були відсутні положення закону, які передбачають застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, внаслідок чого реєстрація права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем є незаконним. Крім того, на час проведення оспорюваної реєстрації була відсутня оцінка іпотечної квартири, що є підставою для скасування проведеної державної реєстрації права власності. Також на сьогоднішній день сплили строки позовної давності для звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки, внаслідок чого договір іпотеки є недійним та підлягають застосуванню наслідки недійного правочину, зокрема зняття заборони на відчуження квартир.
Просила визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
11 квітня 2019 року позивачем подано уточнену позовну заяву в якій вона просила скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно - двокімнатну квартиру загальною площею 44.9 кв.м. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ., проведену на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця І.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Визнати припиненою іпотеку за Іпотечним договорм № 820/3-27/21/02-7/505 від 14 листопада 2007 року та договором від 10 лютого 2015 року про відступлення права вимоги за Іпотечним договором №№ 820/3-27/21/02-7/505 від 14 листопада 2007 року.
Зняти заборону на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця І.О., ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, визнання іпотеки припиненою, зняття заборони на відчуження майна - відмовлено. 
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
Не погодившись з зазначеним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповним та одностороннім вивченням матеріалів справи в наслідок чого зроблено висновки які не відповідають обставинам справи. ОСОБА_1 зазначає, що не була належним чином повідомлена про відступлення права вимоги по іпотечному договору та про намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, вважає, що ОСОБА_2 не мав права на пред`явлення вимоги оскільки з матеріалів справи вбачається, що він є правонаступником лише по іпотечному договору, тоді як відступлення права вимоги за основним зобов`язанням не відбулося. Також звертає увагу, що ОСОБА_3 , яка також була іпотекодавцем на момент укладення договору, померла у 2008 році, однак позивач вимогу до спадкоємців не пред`являв, та додатково угоди не укладав, а отже пропустив строк пред`явлення вимоги до кредиторів. Крім того, вважає, що застереження в іпотечному договорі не є підставою для реєстрації права власності, оскільки він укладений до внесення відповідних змін до Закону України «Про іпотеку». Враховуючи наведене державна реєстрація права власності відбулася з порушеннями.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця І.О. – адвокат Омельченко О.В. посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін При цьому звертав увагу, що обставини переходу до ОСОБА_2 прав кредитора та іпотекодержателя не були підставою позовних вимог у суді першої інстанції та не оспорювалися позивачем.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
14 листопада 2007 року між АКБ СР Укрсоцбанк та  ОСОБА_3  був укладений договір кредиту №820/3-27/21/04-7/260, за умовами якого банк надає кредит в сумі 120000 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитні кошти, зі сплатою відсотків. Кінцевий термін погашення кредиту 10листопада 2014 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №820/3-27/21/04-7/260, між банком та  ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (в подальшу уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_6 ) 14 листопада 2007 року був укладений договір іпотеки № 820/3-27/21/02-7/505, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .
09 лютого 2015 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався перед банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення кредиту та процентів ОСОБА_3 за договором кредиту №820/3-27/21/04-7/260 від 14 листопада 2007 року.
10 лютого 2015 року між ПАТ «Укрсоцбанк», який є правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк», згідно статуту який міститься в загальному доступі та ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 820-/3-27/21/02-7/505 від 14 листопада 2007 року, посвідченим Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., зареєстрованим в реєстрі за № 4087, який посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.А., зареєстрований в реєстрі за №339.
25 лютого 2016 року на підставі рішення державного реєстратора ПН ХМНО Ємець І.О. від 02 березня 2016 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на кв. АДРЕСА_2 . Підставою виникнення права власності зазначені наступні документи: іпотечний договір № 820-/3-27/21/02-7/505 від 14 листопада 2007 року, договір про відступлення права вимоги від 10 травня 2015 року, три вимоги про виконання порушеного зобов`язання від 22 лютого 2015 року, три рекомендованих повідомлення про вручення поштового відправлення та чеки.
Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).
За приписами частини 1 статті 35 вказаного Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положеннями статті 37 вказаного Закону (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Стаття 36 вказаного Закону (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Як вбачається з п. 4.1 іпотечного договору № 820-/3-27/21/02-7/505 від 14 листопада 2007 рокуу разі невиконання або неналежного виконання Позичальником Основного зобов`язання, - Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмету іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу предмету іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між Іпотекодавцями та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст.6 Закону України « Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». (пункт 4.5 даного договору)
З зазначеного вбачається, що сторонами узгоджено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Тобто підставою для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення.
Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц (провадження № 14-48цс19)).
Наведені норми спрямовані на забезпечення фактичного повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника потрібно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).
У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.
Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.
У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_2 , як добросовісний іпотекодежатель, надіслав вимоги позичальнику ОСОБА_3 та іпотекодавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про виконання порушеного зобовязання та повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, яку вони отримали 27 лютого 2015 року та 02 березня 2015 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. При цьому в даній вимозі-повідомленні ОСОБА_2 також зазначає інформацію щодо виконання ним, як поручителем вимог кредитора по кредитному договору та перехід до нього права вимоги за іпотечним договором (т. 1 а.с. 176-187).
Однак вимогу щодо виконання порушених зобов`язань іпотекодавцями виконано не було у зв`язку з чим у  ОСОБА_2 виникло право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб передбачений пунктом 4.5 іпотечного договору.
У свою чергу, при розгляді справи судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_8 , яка отримала вимогу за себе та за свою матір ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпотекодержателя про смерть матері не повідомила.
За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновками викладеними в оскаржуваному рішенні, що з підстав заявлених позивачем у позові, з урахуванням наданих доказів позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно частини 6 статті 367 ЦПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Так, при розгляді справи судом першої інстанції, як підставу позову ОСОБА_1 не зазначала обставини переходу до ОСОБА_2 прав кредитора та іпотекодержателя та не оскаржувала їх законність.
При цьому у вимогах іпотекодержателя зазначається, що  ОСОБА_2  як поручитель перед банком за виконання зобов`язань щодо повернення кредиту та процентів ОСОБА_3  за договором кредиту №820/3-27/21/04-7/260 від 14 листопада 2007 року, виконав вимогу банку щодо сплати заборгованості у повному обсязі. За вказаних обставин до нього переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ст. 556 ЦК України). 
Також позивачем не обґрунтовувалися позовні вимоги пропуском строку передбаченого ст. 1281 ЦК України та недотриманням відповідачами порядку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.
У свою чергу колегія суддів звертає увагу, що відповідачу стало відомо про смерть ОСОБА_3 після пред`явленням ОСОБА_1 цього позову - у лютому 2019 року, протилежного суду не доведено, і матеріали цієї справи не містять іншої інформації про те, що  АКБ СР «Укрсоцбанк» чи відповідачі знали про смерть боржника раніше.
Відповідно до частини першої ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Однак, як вбачається з матеріалів справи спадкоємці ОСОБА_3 не повідомляли іпотекодержателя про відкриття спадщини.
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тоді як, позивачем не надано доказів того, що на момент реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 зазначена квартира перейшла в порядку спадкування до спадкоємців або стала відумерлою спадщиною.
При цьому інформація щодо переходу права власності у період з 30 грудня 2008 року, дати смерті ОСОБА_3 , до 25 лютого 2016 року, дати державної реєстрації права власності ОСОБА_2 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, - відсутня.
Спадкоємці з вимогою про оскарження дій відповідачів та скасування державної реєстрації до суду не зверталися.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Щодо судових витрат
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 24 жовтня 2022 року

Головуючий                         С.А. Гальонкін 

Судді                         Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль