Номер провадження: 22-ц/813/8172/22 
Справа № 521/16940/21
Головуючий у першій інстанції Абухіна Р.Д.
Доповідач Воронцова Л. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2022 року                                                                  м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого                Воронцової Л.П. (суддя-доповідач),
суддів:                         Ігнатенко П.Я., 
Полікарпової О.М., 
за участю секретаря: Трофименко О.О.,
розглянув у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Довженком Олексієм Юрійовичем на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну (БУ №2 КЕЧ Р-НУ) про визнання неправомірним нарахування заборгованості, зобов`язання здійснити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
       В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до Будинкоуправіління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини р-ну (БУ №2), в якому просила визнати неправомірним нарахування БУ №2 КЕЧ Р-НУ заборгованості за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкових територій за період з 02 березня 2018 року по 01 жовтня 2021 року та інші послуги по квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з розрахунку на 6 осіб та без урахування 50% пільги багатодітної родини на загальну суму 35 235,22 грн. , зобов`язати БУ №2 КЕЧ Р-НУ здійснити щомісячний перерахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкових територій за період з 02 березня 2018 року по 01 жовтня 2021 року по квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням пільг на комунальні послуги у розмірі 50%, як багатодітної родини та з розрахунку на 1 особу, за винятком періодів: 
з 23 листопада 2021 року по 24 лютого 2021 року (5 осіб), 
з 10 грудня 2020 року по 24 лютого 2021 року (6 осіб), 
та видати рахунок на сплату комунальних послуг з 03 березня 2018 року по 01 жовтня 2021 року на загальну суму 6510,68 грн. , стягнути судові витрати .
В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначила, що вона з 02 березня 2018 року є співвласником 1/4 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . З 14 червня 2019 року має статус багатодітної матері, тому має пільги 50 % на сплату комунальних послуг. З січня 2019 року разом із родиною проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Натомість в квартирі АДРЕСА_3 ніхто не мешкає та відсутні зареєстровані особи. 
Відповідачем на її адресу були безпідставно надані квитанції про нарахування оплати за житлово- комунальні послуги з адресою: АДРЕСА_1 , із розрахунку на 6 осіб без відповідних пільг.
       У відповідь на адвокатський запит відповідач надав розрахунки та копію договору від 23.06.2020 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком та комунальних послуг, укладений між ним та КЕВ у м. Одеса, за яким він взяв обов`язок від імені мешканців будинку оплачувати послуги з управління будинком. 
наведені розрахунки суперечать нормативно-правовим актам, що встановлюють порядок та розмір нарахування плати за житлово-комунальні послуги. Наданий відповідачем договір позивач не підписувала та жодних обов`язків перед КЕВ на себе не брала та не має, нараховані їй витрати на “Управління” і “ціна Управління” на загальну суму 6525,30 грн нараховані безпідставно, даний договір не затверджено рішенням загальних зборів ОСББ.
Вважає , що комунальні платежі до 01.11.2018 року ( дати укладення договору між ОСББ і БУ №2) мають сплачуватися до ОСББ.
Позивач зазначає, що відповідач двічі нараховує платежі за утримання ліфту і поточний ремонт майна, оскільки ці витрати включені до послуги з управління майном (п.3 Договору 23) і окремому нарахуванню не підлягають; нарахування відповідачем оплати за холодну воду і вивіз сміття не відповідають встановленим органом місцевого управління і НКРЕКП тарифам; неправомірним є нарахування відповідачем пені, оскільки загальні рахунки по кожному виду послуг здійснені без правової підстави.; за її підрахунками за період з 01.12.2018 року до 01.09.2021 року вона повинна сплатити, з урахуванням оплачених нею платежів та 50% пільги, - 6241,57 грн.
       Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
       Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 серпня 2022 року у справі №521/16940/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю та стягнути судові витрати з відповідача.
В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що підставами позову, крім тих, що зазначені в оскаржуваному судовому рішенні, є зовсім інші юридичні факти, яким суд не надав належної оцінки.
Так, БУ №2 КЕЧ Р-НУ набув право нараховувати за комунальні послуги позивачу лише з 01 листопада 2018 року, тобто з моменту укладення Відповідачем договору №23 від 01 листопада 2018 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком між КЕЧ та ОСББ «Бреуса 61». До цього моменту таке право мало виключно ОСББ.
Крім того, відповідачем безпідставно нараховано заборгованість за квартплату, хоча квартплата нараховується лише у квартирах, які є комунальною або державною власністю. Натомість квартира позивачки знаходиться у приватній власності. Також, доля позивача у праві власності на квартиру складає ј, однак відповідні платежі їй нараховано як єдиному власнику.
Зазначає, що нарахування БУ №2 КЕЧ Р-НУ за комунальні послуги з 01 січня 2018 року здійснене за тарифами більшими, ніж встановлено на державному та місцевому рівні, а також із розрахунку про надання відповідних послуг для 6 осіб, незважаючи на наявність доказів відсутності реєстрації та проживання в квартирі 6 осіб.
Зокрема плата за вивіз сміття згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №316 від 26 липня 2018 року становить 17,11 грн. в місяць на одну людину, однак БУ №2 КЕЧ Р-НУ нараховував 18,75 грн. та помножував на 6 осіб, що є неправомірним. Крім того тариф за 1 кубічний метр холодної води з 01 січня 2018 року до 01 січня 2021 року складав 23,52 грн, з 01 січня 2021 року до моменту подання позову – 30,024 грн, однак БУ №2 КЕЧ Р-НУ нараховував у шість разів більше.
Також, відповідачем нараховувалася плата за послуги «Управління» та «Ціна управління», які не є комунальними послугами та зобов`язання по сплаті яких, позивач на себе не брав.
Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив та не надав належну правову оцінку документам та доказам, що надані позивачем.
       13 жовтня 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника БУ №2 КЕЧ Р-НУ- адвоката Погорілого О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у її задоволенні , зазначає, що доводи скарги позивача, як і позовні вимоги, яким суд дав належну правову оцінку, не відповідають обставинам справи, наданим сторонами доказам, зводяться до власної суб`єктивної оцінки правовідносин, що виникли між сторонами.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
       Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку. 
       Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 
       Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання, збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. 
       Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). 
       Статтею 525 ЦК України передбачено, шо одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
       Відповідно до п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
       Стаття 5 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” зазначає, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; {купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;
       2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, згідно статті 6 Закону є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Відповідно до приписів статті 10 Закону, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає:
1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем;
2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.
Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території є невід`ємною частиною договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.
Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території враховує обов`язковий перелік робіт (послуг), який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а також періодичність виконання (надання) робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.
       Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, ОСОБА_1 є власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі- продажу даної квартири від 02.03.2018 року, посвідченого нотаріально. 
Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказана квартира з 17.09.2021 року зареєстрована за власником ОСОБА_3 . 
Балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_4 є Одеський квартирно-експлуатаційний відділ Міністерства оборони України, а будинкоуправління АДРЕСА_5 є управителем будинку.
Відповідно до договору № 23 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 листопада 2018 року укладеного між Будинкоуправлінням № 2 Одеської квартирно — експлуатаційної частини району ( далі - Управитель) і головою правління ОСББ “Бреуса 61,” управитель зобов`язався надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_6 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами договору. (п.1) 
Послуга з управління надається відповідно до вимог якості згідно з додатком 2 до цього договору, технічна документація зберігається в Управителя з моменту прийняття будинку на баланс та обслуговування. 
Відповідно до п. 6.3, 6.8, 6.9 Договору кожен із співвласників зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та строки, встановлені цим договором; у разі несвоєчасного здійснення платежів за послугу з управління сплачувати пеню в розмірі встановлено цим договором з 1 травня 2019 року; інформувати управителя про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі, у випадках та порядку передбачених цим договором. 
Пунктом 10 Договору передбачено, що ціна на послуги з управління становить 4,490 грн. на місяць за 1 квадратний метр загальної площі житлового приміщення у будинку. 
Ціна послуги з управління зазначена у Додатку 1 цього договору, та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території, поточний ремонт спільного майна будинку. ( т. 1 а.с. 19 — 26) 
Як вбачається із заяви ОСОБА_1 до БУ №2, 13 грудня 2018 року вона зверталася до БУ за довідкою про фактичне проживання за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим БУ №2 за участю мешканців вказаного будинку квартир АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 було складено Акт від 11.12.2018 року про те, що з 1 квітня 2018 року у квартирі АДРЕСА_9 , власником якої є позивач, проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_1 разом з дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 . (т.1 а.с. 163) 
У порушення п. 6.9 Договору № 23 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком позивач не надала до суду доказів про те, що вона інформувала Управителя про зміну кількості осіб, які проживали чи не проживали у певні періоди у даному житлі. 
Тому, відсутні підстави вважати здійснені відповідачем нарахування позивачці оплати житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинку, прибудинкової території на шість осіб неправомірними.
Надана позивачкою довідка Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 20.07.2021 року № 1529/01-07 про реєстрацію проживання у квартирі АДРЕСА_3 шести членів сім`ї позивача у період з 23.11.2020 року по 24.02.2021 року, не спростовують факту проживання вказаних осіб у даній квартирі в інші спірні періоди. (т.1 а.с. 134) 
Суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про те, що навіть не проживання особи у власній квартирі та не реєстрація в ній, не звільняє останню від обов`язку оплачувати надані житлово-комунальні послуги, про це свідчить і стала практика Верховного Суду (Постанова від 02.04.2020 року справа № 757/29813/17).
З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги висновків суду у вказаній частині не спростовують. 
Щодо доводів апеляційної скарги про незастосування відповідачем при здійсненні щомісячних нарахувань за послуги пільги - 50 %, як багатодітної родини, слід зазначити наступне. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року № 807, яка набрала чинності з 1 жовтня 2019 року внесено зміни до Постанови КМУ від 17.04.2019 року № 373 “Деякі питання надання пільг на сплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі”, якою затверджено Порядок надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі. Зазначеним Порядком визначено перелік пільг, оплата яких здійснюється у грошовій формі, визначено розрахунок розміру пільг, механізм її виплати. Відповідно до даного порядку з 1 жовтня 2019 року пільги розраховує відповідне управління соціального захисту населення в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги.
Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси від 16.12.2021 року № 4132/14-13, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на обліку в ЄДАРП в Малиновському районі, як багатодітна родина не перебували та на теперішній час не перебувають. (т. 1 а.с. 164) 
Враховуючи зазначене, суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач не має відношення до застосування пільги та відсутні підстави здійснення перерахунку, тому доводи апеляційної скарги у зазначеній частині не ґрунтуються на законі і підлягають відхиленню. 
Посилання апелянта на те, що відповідач безпідставно здійснює нарахування їй послуг з березня 2018 року, не відповідають обставинам даної справи, тому що згідно розрахунку заборгованості за комунальні послуги за квартирою АДРЕСА_3 , нарахування здійснено з листопада 2018 року по вересень 2021 року.
Посилання апелянта на те, що БУ №2 необґрунтовано нараховувало їй з 01.01.2021 року за послугу “вивіз сміття”оплату за тарифом 18,75 грн. що не відповідає встановленому рішенням Одеської міської ради тарифу у розмірі 17,11 грн. підлягають відхиленню, оскільки відповідно до рішення Одеської міської ради №23 від 27.01.2021 року змінено норми споживання даної послуги на одного мешканця, хоча тариф залишився у попередньому розмірі. 
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач здійснював нарахування послуги водопостачання і водовідведення за тарифами що не відповідають державним і у 6 разів більше, підлягають відхиленню, як такі, що висновку суду у зазначеній частині не спростовують. 
Так, відповідно до постанови №2499 від 16.12.2020 року НРКРЕК з 01.01.2021 року затверджено тарифи на водопостачання — 13,70 грн. 1 куб.м. без ПДВ, тоді як з ПДВ він становить 16,440 грн. а на водовідведення — 11,32 грн. без ПДВ, а з ПДВ — 13.58 грн.         Тобто, 30,024 грн. за один куб.м., при встановленій нормі споживання 6,697 куб.м., що становить 201,07 грн на одну особу, а на 6 осіб — 1206,38 грн, що свідчить про правильність застосованих відповідачем тарифів і розрахунків. 
Посилання у скарзі на те, що БУ №2 безпідставно здійснює подвійне знімання оплати за послугу “поточний ремонт” і ліфт є також необґрунтованими, оскільки, як вбачається із Ціни на послугу та перелік складових з управління багатоквартирним будинком за адресю АДРЕСА_6 , дана послуга становить 4, 490 грн за один кв.м., до неї входить послуга з утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, до складу якої входить технічне обслуговування ліфтів, тоді як, до складу послуги оплата щодо енергопостачання спільного майна входить енергопостачання для ліфтів, що не є тотожним з технічним обслуговування ліфтів. 
“Поточний ремонт” спільного майна багатоквартирного будинку у ціні та переліку складових на послугу з управління багатоквартирним будинком зазначена один раз.

       Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП],§ 41.
       Враховуючи зазначене колегія суддів дійшла висновку що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі не містять нових фактів чи засобів доказування, зводяться до повторення вимог позовної заяви, висновків суду не спростовують, тому підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін. 
               Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд 

                                       ПОСТАНОВИВ: 
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Довженком Олексієм Юрійовичем залишити без задоволення. 

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 серпня 2022 року без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Головуючий                                                 Л.П.Воронцова

       Судді :                                                         П.Я.Ігнатенко

                                                                       О.М.Полікарпова