ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 603/611/18	Головуючий у 1-й інстанції Гудкова Ю.Г. 	
Провадження № 22-ц/817/630/22 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 310020000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Дідух М.Є. 
та сторін: представника позивача  ОСОБА_1 - адвоката Андрусенка І.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №603/611/18 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 — адвоката Гриців Ольги Ярославівни на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року, ухвалене суддею Гудковою Ю.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -
В С Т А Н О В И В:
у серпні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дочки — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку і доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття (том 1, а.с. 1).
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_4 зазначила, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після фактичного припинення шлюбних відносин донька залишилася проживати разом із нею. Відповідач є працездатною, здоровою особою, що дає йому можливість працювати та утримувати дитину, тому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.
Заочним рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2018 року позов ОСОБА_4 (с. Високе, Монастириського району, Тернопільської області, паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів — задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки с. Високе Монастириського району Тернопільської області, аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 (однієї третини) всіх видів його заробітку та доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати аліменти з 29 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто із  ОСОБА_2  в дохід держави 704,80 гривень судового збору.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає до негайного виконання (том 1, а.с. 26-27).
30 червня 2021 року представник  ОСОБА_2 — адвокат Гриців Ольга Ярославівна звернулася в суд із заявою про перегляд заочного рішення (том 1, а.с. 34-37).
Ухвалою Монастириського районного суду від 22 вересня 2021 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Скасоване заочне рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2018 року у цивільній справі № 603/611/18 за позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини — задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я  ОСОБА_5  аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з 29 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовлено (том 2, а.с. 36-37).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2  — адвокат Гриців Ольга Ярославівна просить рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року по справі №603/611/18 в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з 29 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття — змінити, зменшивши стягнення із 1/4 (однієї четвертої) частини від заробітку (доходу) до 1/6 (однієї шостої) частини, стягнути з позивача в користь відповідача судові витрати по справі, посилаючись на те, що воно ухвалене не відповідно до норм матеріального права (том 2, а.с. 53-56).
В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_2 — адвокат Гриців О.Я. зазначила, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що матеріали даної справи не містять жодних письмових, належних та допустимих доказів в підтвердження матеріального становища позивача, матеріального стану та стану здоров`я дитини, відповідно суду не подано належних та допустимих доказів, що позивачка несе значні витрати на утримання дитини. Суд не взяв до уваги те, що у відповідача відсутнє майно, яке б йому належало на праві власності, володіння та/або користування, чи майнові права, у тому числі рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, виключні права на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Також, судом не встановлені витрати платника аліментів, а саме: на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Вказує, що відповідач не заперечує проти оплати суми аліментів в розмірі 1/6 частини, яка від середньої зарплати по Тернопільській області складає 2 397 гривень, що є більше мінімального гарантованого розміру аліментів. Судом першої інстанції задоволено аліменти в розмірі 1/4 частини, що становить 3 596 гривень. Докази, що відповідач має змогу оплачувати аліменти саме в такому розмірі — матеріали справи не містять. Також, відсутні докази того, що відповідач може оплачувати аліменти в більшій сумі, аніж встановлено законом, тобто, більше мінімально встановленого розміру. Позивач намагається перекласти надання матеріальної допомоги на утримання дитини повністю на відповідача і не бере до уваги те, що відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей, а також, що батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дитини.
Від представника ОСОБА_1 — адвоката Андрусенка Ігоря Ярославовича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на те, що відповідно до довідки про склад сім`ї у відповідача є брат ОСОБА_4 . Отже, останнім не надано доказів відсутності у його батька інших дітей чи дружини, які по закону зобов`язані його утримувати, проте, позбавлені можливості або не несуть такого обов`язку. Даний факт стосується і щодо бабусі відповідача ОСОБА_6 . Позивачці відомо, що ОСОБА_2 працює за кордоном у Республіці Чехія в Предуміце у будівельній компанії Stafi Finalizace Staveb. Факт постійного перебування відповідача за кордоном підтверджується інформацією із Державної прикордонної служби. Крім того, факт можливості сплати аліментів у розмірі 1/4 від доходу свідчить і те, що протягом періоду з дати винесення заочного рішення від 13 листопада 2018 року по дату подання заяви про перегляд заочного рішення 30 червня 2021 року, ОСОБА_2 сплачував аліменти у розмірі 1/3 від доходу.
Представник ОСОБА_2 — адвокат Гриців О.Я. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином була повідомлена про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа, Телефонограмою, а також на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності ОСОБА_2 , апеляційну скаргу просила задоволити в повному обсязі.
Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України — неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Андрусенко І.Я. апеляційної скарги не визнав, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Андрусенка І.Я., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2013 року, який розірвано рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2018 року (том 1, а.с. 3, 177).
Під час даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 06 вересня 2014 року, актовий запис №33, видане відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області 06 вересня 2014 року (том 1, а.с. 4).
Позивач 14 січня 2020 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на “ ОСОБА_8 ” (том 1, а.с. 178).
Згідно відомостей з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №184/М-6705 від 03 липня 2020 року ОСОБА_9 неодноразово перетинав державний кордон України у період з 01 серпня 2018 року по 06 червня 2020 року (том 1, а.с. 43).
Відповідно до Довідки про склад сім`ї №818 від 01 червня 2021 року, виданої Монастириською міською радою, до складу сім`ї ОСОБА_9 , адреса: АДРЕСА_2 , входять: ОСОБА_10 — батько, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 — мати, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 — брат, ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 — бабуся, ІНФОРМАЦІЯ_7 (том 1, а.с. 44).
Як убачається зі змісту позову, після фактичного припинення шлюбних відносин малолітня ОСОБА_3 залишилася проживати разом із матір`ю.
Даний факт відповідач не заперечує.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів про незадовільний стан здоров`я відповідача та про наявність на його утриманні інших дітей і вважав, що визначений розмір аліментів буде достатнім для забезпечення належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку дитини, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також інтересів і становища, як відповідача, так і позивача. Необхідність стягнення аліментів у більшому розмірі позивачем не доведено, а менший розмір аліментів, на думку суду, є недостатнім для належного виховання та утримання неповнолітньої дитини.
Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки суд вірно встановив обставини справи і правильно застосовано норми матеріального права.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 8 Закону України “Про охорону дитинства” кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України “Про охорону дитинства”).
Згідно зі статтею 12 Закону України “Про охорону дитинства” на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У відповідності до положень статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Грошовою одиницею України є гривня (стаття 99 Конституції України).
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідач та його представник як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі визнав позов щодо обов`язку сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_12 , однак не погодилися щодо визначеного судом розміру аліментів.
Колегія суддів вважає, що стягуючи аліменти і визначаючи їх розмір, суд першої інстанції врахував вимоги статей 180-182 СК України, зокрема, обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, а також враховано матеріальне становище платника аліментів, його вік, відсутність інших утриманців.
Не заслуговують на увагу доводи представника заявника адвоката Гриців О.Я., що на утриманні ОСОБА_2 знаходяться непрацездатні особи, а саме батько ОСОБА_10 та бабуся ОСОБА_6 , оскільки вони є пенсіонерами і отримують пенсію.
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги, що у відповідача відсутнє майно, яке б йому належало на праві власності, володіння та/або користування, чи майнові права, у тому числі рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, виключні права на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, оскільки сам факт відсутності вказаного майна не звільняє відповідача від обов`язку матеріально утримувати дитину до повноліття.
Крім цього, як видно з відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №184/М-6705 від 03 липня 2020 року, що ОСОБА_9 систематично перетинав державний кордон України у період з 01 серпня 2018 року по 06 червня 2020 року, при цьому кожен раз, перебуваючи за межами України понад 2 місяці, що дає підстави вважати про його працевлаштування.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 — адвоката Гриців Ольги Ярославівни слід залишити без задоволення, а рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 08 липня 2022 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року слід поновити.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на відповідача в межах ним понесених.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  — адвоката Гриців Ольги Ярославівни — залишити без задоволення.
Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року — залишити без змін.
Поновити дію рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на відповідача в межах ним понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 вересня 2022 року.

Головуючий 
Судді