Постанова                                    
Іменем України                    
 
14 вересня 2022 року                              
м. Київ
 
справа № 332/163/20
 
провадження № 61-5495св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
особа, яка подала апеляційну і касаційну скарги, - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Шумейком Іваном Павловичем, на рішення Заводського районного суду                м. Запоріжжя від 25 травня 2020 року у складі судді Марченко Н. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до             ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності.
 
Позовна заява мотивована тим, що за час перебування в шлюбі                              з ОСОБА_2 вони придбали будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначала, що зазначений будинок належить подружжю на справі спільної сумісної власності, оскільки придбаний за спільні кошти. 
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня                     2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення районного суду мотивовано тим, що, оскільки позивач та відповідач визнають, що спірний будинок є їх спільною сумісною власністю, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про поділ майна подружжя, визнавши за позивачем право приватної власності на нерухоме майно - на 1/2 частину будинку, розташованого за адресою:               АДРЕСА_1 
При цьому районний суд застосував до спірних правовідносин положення статей 60, 61, 69, 70, 71 СК України.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 січня 2022 року клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2020 року задоволено.
Поновлено ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2020 року.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня                  2020 року.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2020 року - без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статей 263-265 ЦПК України, а отже, підстави для його скасування відсутні.
 
Апеляційний суд зазначив, що відповідачем не була спростована презумпція спільності майна, набутого у шлюбі.
 
Щодо посилань ОСОБА_3 про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість таких доводів, оскільки позивач порушила питання про визнання за нею права часткової власності на спільне майно лише тоді, коли дізналася про намір відповідача продати спірний будинок для погашення боргів.
 
При цьому суд апеляційної інстанції вважав, що посилання ОСОБА_3 про порушення оскаржуваним судовим рішенням її прав                                      є необґрунтованими, оскільки районний суд вирішував виключно питання про право власності на майно, придбане у шлюбі, яке на підставі закону           є спільною сумісною власністю подружжя.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким              у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед нею за невиконання судового рішення у справі № 332/771/17 про стягнення аліментів на утримання дітей станом на 05 грудня 2019 року становить 857 400,87 грн. 15 листопада 2010 року та 15 березня 2017 року державними виконавцями приймалися постанови про арешт майна ОСОБА_2 , зокрема, і спірного житлового будинку.
 
Вважає, що поділ майна колишнього подружжя, на яке накладено арешт, не може здійснюватися без заявлення при цьому вимог про зняття з такого майна арешту та без залучення до участі у справі стягувача як відповідача.
 
Посилається на те, що ОСОБА_1 , подаючи позов зі спливом 20 років після розірвання шлюбу, та ОСОБА_2 , визнаючи позовні вимоги ОСОБА_1 , діяли очевидно недобросовісно, на шкоду її правам як кредитора.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень                ОСОБА_3 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених                           у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18) та постановах Верховного Суду                       від 15 березня 2018 року у справі № 2-1105/2006, від 21 жовтня 2020 року              у справі № 753/15957/18 (провадження № 61-10551св20), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Крім того, підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень                        ОСОБА_3 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме, судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною першою статті 411 ЦПК України, оскільки суди прийняли рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У червні 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У липні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
26 грудня 1986 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 , відділом запису актів громадянського стану (далі - ЗАГС) Шевченківського райвиконкому м. Запоріжжя                    за актовим записом № 1250 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу                              серії НОМЕР_1 (а. с. 9).
 
За час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 24 листопада                1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Яцемірською Т. В., реєстровий № 1669,                  ОСОБА_2 у власність був придбаний будинок АДРЕСА_1 (а. с. 11).
 
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 20 липня 1999 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що зроблено запис за актовим записом           № 206 (а. с. 10).
 
У звіті про оцінку нерухомого майна № 82/1-20 від 20 січня 2020 року зазначено, що ринкова вартість будинку АДРЕСА_1 станом на 20 січня 2020 року становить 181 000 гривень (а. с. 12).
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
  
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено                             з порушенням норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено,  що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Чинний ЦПК України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді осіб, які не брали участі у справі.
 
Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи,               а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. 
 
Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи                     не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.
 
Саме такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року                              у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18) та Верховний Суд у постановах від 10 вересня 2021 року у справі № 1522/29828/12 (провадження № 61-6594св21), від 14 липня 2022 року у справі                                № 209/1817/19-ц (провадження № 61-5774св22).
При цьому відповідно до пункту 4 частини третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
У справі, що переглядається, апеляційний суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, проте у своїй постанові не зробив висновку про те, що рішенням суду першої інстанції вирішувалися питання про права, свободи, інтереси обов`язки ОСОБА_3 .
Апеляційний суд не врахував, що рішення суду першої інстанції не повинно переглядатися по суті, якщо ним не вирішувалися питання про права, свободи, інтереси, обов`язки особи, яка звернулася з апеляційною скаргою, інакше суд зобов`язаний був скасувати рішення суду, а не залишити його без змін.
 
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Верховний Суд не переглядає справу з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки дійшов висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на розгляд суду апеляційної інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій, а також у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції немає. 
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Шумейком Іваном Павловичем, задовольнити частково.
 
Постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2022 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                             Д. Д. Луспеник

Судді:	 	І. А. Воробйова     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець     Ю. В. Черняк