ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 380/8040/22 пров. № А/857/11568/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                             Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                                Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року (суддя –Брильовський Р.М., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

                                                           ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у червні 2022 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУПФУ), в якому просила: визнати протиправними дії ГУПФ щодо відмови у визначенні пенсії державного службовця ОСОБА_1 у розмірі 60 відсотків заробітної плати, яка була нарахована за серпень 2021 року Дрогобицькою районною державною адміністрацією, і з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; зобов`язати ГУПФУ нарахувати і виплатити пенсію державного службовця ОСОБА_1 у розмірі 60 відсотків заробітної плати, яка була нарахована за серпень 2021 року Дрогобицькою районною державною адміністрацією, і з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з урахуванням попередньо виплачених сум. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в ГУПФ. Позивач працювала в Дрогобицькій районній державній адміністрації і наказом керівника апарату Дрогобицької районної державної адміністрації від 20.08.2021 №98-К-1 була звільнена з посади заступника керівника апарату - начальника відділу документообігу, контролю та організаційної роботи апарату райдержадміністрації з 31.08.2021. Вважає протиправними дії ГУПФ щодо відмови у визначенні пенсії державного службовця у розмірі 60 відсотків заробітної плати, яка була нарахована за серпень 2021 року Дрогобицькою районною державною адміністрацією, і з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
          Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року позов задоволено.
Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України “Про державну службу”. Право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” № 3723-XII за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”(далі – Закон №1058-IV), з урахуванням стажу державної служби, передбачено пунктом 2 “Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб”, який затверджений постановою Кабінету Міністрів від 14.09.2016 № 622 “Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб” (далі – Порядок№622), якщо до набрання чинності Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII“Про державну службу” не призначалася пенсія відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ “Про державну службу”, мають жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV. Пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Також апелянт вказує, що не враховано для розрахунку заробітку для обчислення пенсії компенсація за невикористану відпустку, оскільки законодавством не передбачено включення компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні. Разом з тим апелянт покликається на пропуск позивачем строків звернення до суду.
          Позивачка подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).          
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що07.08.2021 ГУПФ ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV.
Позивачка звернулась до ГУПФ з заявою про переведення пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу». До поданої заяви позивачем були долучені:  - довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №211 від 01.09.2021;  - довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №212 від 01.09.2021:  - довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби №213 від 01.09.2021.
ГУПФ перевело 08.09.2021 позивача на пенсію державного службовця і визначило розмір пенсії в сумі 13761,05 грн, виходячи з середньомісячного заробітку, обчисленого з врахуванням заробітної плати за період з 01.08.2021 по 31.08.2021 на підставі довідок про складові заробітної плати від 01.09.2021 №211 та №212, що підтверджується розрахунком пенсії від 08.09.2021 та листом №17997-17158/С-52/8-1300/21 від 03.12.2021.
Позивачка 01.11.2021 звернулася до ГУПФ з заявою про проведення коригування розрахунку пенсії державного службовця з врахуванням усіх виплат, з яких нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, включених до довідки №213 від 01.09.2021 та довідки №212 від 01.09.2021.  Листом №17997-17158/С-52/8-1300/21 від 03.12.2021 ГУПФ повідомило, що при проведенні розрахунку середньомісячного заробітку для призначення пенсії враховано лише довідки №211 та №212.
Позивач 21.01.2022 повторно звернулась до ГУПФ із заявою про проведення коригування розрахунку пенсії державного службовця з врахуванням усіх виплат, з яких нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, включених до довідки №213 від 01.09.2021.
Листом №3180-1341/С-52/8-1300/22 від 23.02.2022 ГУПФ повідомило, що для обчислення розміру пенсії враховано заробітну плату за серпень 2021 року згідно з довідками від 01.09.2021 №211 та №212 і розмір пенсії становить 13761,05 грн. (22785,08*60%).
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право на обчислення пенсії державного службовця із врахуванням заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі – Закон №№889-VIII), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 (далі – Закон № 3723-XII).
Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пенсія за віком у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-XII вік і страховий стаж.
Пунктом 10 “Прикінцевих та перехідних положень” Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 “Прикінцевих та перехідних положень” Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, “Прикінцевими та перехідними положеннями” Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відтак, право на пенсію одержують особи, зазначені в пунктах 10 та 12 “Прикінцевих та перехідних положень” Закону №889-VIII, які мають:  - необхідний стаж державної служби,   -страховий стаж,  - відповідний вік.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, з аналізу вищезазначених норм видно, що в жодному із зазначених вище Законів не вказано, що таке право особа одержує при умові, що їм раніше пенсія за Законом України «Про державну службу» не призначалась.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, страховий стаж позивачки становить 42 роки 6 місяців 15 дні, з яких стаж державної служби - 27 роки 4 місяці та 01 днів.
Також слід зазначити, що пенсію позивачці призначено за віком з 07.08.2021 відповідно до Закону №1058-IV, а з 01.09.2021 позивачку переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII.
Правовідносини щодо обчислення пенсії після звільнення з посади державної служби регулюються “Порядком призначення пенсії деяким категоріям осіб”, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 (далі – Порядок №622), до якого внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №469 «Про внесення зміни до порядку призначення пенсій деяким категорія осіб» (чинні з 01.01.2020).
Згідно з пунктом 3-1 Порядку №622 (зі змінами) державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889-VIIIзаймали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом № 889-VIII, мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З аналізу тексту апеляційної скарги видно, що ГУПФ перелічує норми права та фактично не заперечує те, що позивачка мала право на переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, пунктів 10, 12 “ Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII. Разом з тим апелянт не погоджується з тим, що для розрахунку заробітку для обчислення пенсії враховується компенсація за невикористану відпустку.
Стосовно цього апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.
Відповідно до частини першої статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Згідно із статтею 41 Закону №1058-IV до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, з аналізу вищенаведених норм видно, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, має враховуватися при обчисленні розміру пенсії, оскільки як перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, а саме, за наведених обставин - стаття 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена зокрема у  постанові від 02 грудня 2021 року у справі №466/6966/17
З огляду на наведене доводи апелянта про те, що для розрахунку заробітку для обчислення пенсії не враховується компенсація за невикористану відпустку, є неправильними.

Стосовно доводів апелянта про пропуск позивачем строків звернення до суду з позовом. Зокрема, апелянт вважає, що оскільки перерахунок пенсії (переведення) позивачці здійснено з 01.09.2021 та її виплата проведена 24.10.2021, відтак 24.10.2021 позивачка дізналася про порушене право.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а зазначила, що визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку.
Як видно з матеріалів справи, 23.02.2022 ГУПФ листом №3180-1341/С-52/8-1300/22 повідомило, що для обчислення розміру пенсії враховано заробітну плату за серпень 2021 року згідно з довідками від 01.09.2021 №211 та №212 і розмір пенсії становить 13761,05 грн. (22785,08*60%).
Відтак, слід вважати що про порушення своїх прав позивачка дізналася 23.02.2022 після отримання вищезгаданого листа від ГУПФ.
З позовом позивачка звернулася до суду, як видно зі штемпеля вхідної кореспонденції, 02.06.2022.  Відтак, строк звернення з позовом до суду ОСОБА_1 не пропущено.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачка має право на обчислення пенсії державного службовця із врахуванням заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року в справі №380/8040/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш