РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 року 
м. Рівне

Справа № 569/19472/18
Провадження № 22-ц/4815/1404/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів: Хилевича С.В.,
Шимківа С.С.,
секретар – Пиляй І.С.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Укртелеком»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2021 року, у складі судді Бердія М.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртелеком» про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення моральної шкоди з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» у розмірі 150000 гривень.
Ухвалою від 19 квітня 2019 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/19343/18.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 липня 2021 року провадження у справі поновлено та призначено до розгляду.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2021 року провадження у справі закрито на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що 09 грудня 2021 року Рівненським міським судом Рівненської області по цивільній справі №569/20783/21 ухвалено рішення між тими ж самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, яке набрало законної сили. Суд дійшов висновку, що вказані позови є тотожними, оскільки тотожними є сторони - позивач ОСОБА_1 та відповідач АТ «Укртелеком», та вимоги, за якими стягнено з ПАТ "Укртелеком" на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час відпустки, за період з 15 листопада 2016 року по 14 листопада 2017 року та моральну шкоду, яку позивач ОСОБА_1 повторно просить суд стягнути з відповідача АТ "Укртелеком" в розмірі 150 000 гривень за період з 06 листопада 2017 року по 11 листопада 2017 року.
З апеляційною скаргою на вказане рішення суду звернувся ОСОБА_1 . Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підстави звернення позивача до суду у вказаних справах є різними. Так у справі №569/20783/21 підставою стягнення моральної шкоди слугувало невиплата коштів на виконання рішень судів. А підставою стягнення моральної шкоди у справі № 569/19472/18 є порушення відповідачем виплат, належних позивачеві відпускних за наказом №1488 від 26.10.2017 року ( з 06 листопада по 11 листопада 2017 року). Таким чином вказує, що предмет і підстава вказаних позовів не є тотожними, тому просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укртелеком» вказує, що позивач в обох позовах вказав підставою заподіяння йому моральної шкоди – несплату йому відповідачем належних при звільненні коштів, в тому числі відпускних за наказом №1488 від 26.10.2017 року.
Заслухавши доповідача, пояснення позивача який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, її відповідність нормам процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Позови вважаються тотожними тільки у тому випадку, коли в них одночасно співпадають сторони, підстава і предмет (пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України). При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
З матеріалів справи слідує, що рішенням від 17 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 08 липня 2021 року (справа №569/19343/18), до вирішення якої було зупинено провадження у справі № 569/19472/18, ухвала по якій є предметом перегляду судом апеляційної інстанції,  позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час відпусток в сумі 661,57 гривень. Підставою звернення з вказаним позовом ОСОБА_1 вказував, що за наслідком прийнятого наказу №1488 від 26 жовтня 2017 року про надання відпустки строком на 6 календарних днів у період часу з 06 листопада 2017 року по 11 листопада 2017 року, відповідачем було здійснено невірний розрахунок належних до виплати позивачеві відпускних, через допущення методологічної помилки у проведенні розрахунку. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, завдані неправильним нарахуванням та невиплатою відпускних, ОСОБА_1 в даній справі не заявлялись (а.с. 89).
Як слідує зі змісту позовної заяви, що подана до суду 18 жовтня 2018 року, у справі № 569/19472/18, ухвала по якій є предметом перегляду судом апеляційної інстанції, позивач вказує як підставу заподіяння йому моральної шкоди саме невиплату відповідачем заробітної плати за час відпустки в повному обсязі з 06 по 11 листопада 2017 року. 
2 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні в сумі 668,36 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 02.02.2021 року по 20.07.2021 року в розмірі 28339,48 гривень та моральної шкоди в розмірі 90 000 гривень (справа № 569/20783/21). 
Як слідує зі змісту позовної заяви у справі № 569/20783/21, позивач вказував, що рішенням Рівненського міського суду від 17 березня 2021 року по справі № 569/19343/18 на користь позивача було стягнуто з ПАТ «Укртелеком» невиплачену заробітну плату за час відпусток в сумі 661,57 гривень (в тому числі за відпустку з 06 по 11 листопада 2017 року). Вказане рішення виконане відповідачем 20 липня 2021 року. 
Крім цього позивач зазначав, що постановою Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року у справі № 569/283/18 стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на його коисть: середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 8871,94 гривень; компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 362,12 гривень; понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги у розмірі 19 850,00 гривень та 3 876,41 гривень судового збору. Вказане рішення виконане 02 лютого 2021 року.
Позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні (виконання рішень судів) в сумі 28 339,48 гривень. 
Крім того, позивач вказував, що відповідачем невірно нарахована та виплачена заробітна плата у розмірі 668,36 гривень за час відпустки строком на 17 календарних днів у період часу з 19 липня 2017 року по 04 серпня 2017 року. 
ОСОБА_1 також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 90000 гривень та вказав, що в діях відповідача наявна умисна вина та мотив протиправної дії, зухвале невиконання відповідачем приписів законодавства України, тривала невиплата заробітної плати понад 4 роки.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2021 року у справі № 569/20783/21, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час відпустки відповідно до наказу № 876 від 13.07.2017 року за період роботи з 15 листопада 2016 року по 14 листопада 2017 року в сумі 668,36 гривень; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 02.02.2021 року по 20.07.2021 року в розмірі 8000 гривень та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень (а.с.135-139).
Постановою Рівненського апеляційного суду апеляційну скаргу ПАТ «Укртелеком» задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінено, зменшивши його розмір із 8000 гривень до 1000 гривень. В решті рішення суду першої інстанції (про стягнення 668,36 гривень невиплаченого заробітку за час відпустки та 1000 гривень моральної шкоди) залишено без змін.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК не звернув уваги на те, що підставою звернення ОСОБА_1 18 жовтня 2018 року до суду в справі № 569/19472/18, ухвала по якій є предметом перегляду судом апеляційної інстанції, зазначено – завдання моральної шкоди невиплатою в повному обсязі заробітної плати за час відпустки з 06 по 11 листопада 2017 року, а в справі № 569/20783/21 підставою, крім іншого, відповідачем вказано - затримка повного розрахунку при звільненні, а саме до виконання рішення суду про стягнення невиплаченої заробітної плати, в тому числі тривале невиконання рішень судів, про стягнення коштів за час відпусток в сумі 661,57 гривень (в тому числі за відпустку з 06 по 11 листопада 2017 року). Тобто, підставою для стягнення моральної шкоди рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2021 року на користь позивача є інші обставини. 
Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на тотожність вимог у справі № 569/19472/18 та у справі № 560/20783/21, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки, обґрунтування позову у справі № 569/19472/18 є завдання моральної шкоди затримкою виплати заробітної плати за час відпустки з 06 по 11 листопада 2017 року, тоді як у справі № 560/20783/21 обґрунтування позову вказане інше – не проведення повного розрахунку після стягнення коштів за рішенням суду. 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Отже висновок суду першої інстанції, про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до положень п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України є помилковим, оскільки вказані позови не є тотожними.
Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, ст. 379, ст. 382 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови складено 24 листопада 2022 року.

Головуючий І. В. Вейтас

Судді С. В. Хилевич

С. С. Шимків