ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3447/22 Справа № 186/1659/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Паромової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини,- 

В С Т А Н О В И Л А:

       У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини.
        В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що шлюб між ним та відповідачем укладений не був. Він з відповідачем має сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення фактичних шлюбних відносин, син залишився проживати з матір”ю, але проживав періодично то з ним, то з матір`ю, місце проживання могло змінюватися по декілька разів на місяць, залежно від настрою та матеріального стану відповідача. Позивач зазначає, що з травня 2017 року він проживає з ОСОБА_5 , з якою 27 липня 2019 року зареєстрував шлюб. Його дружина має сина від попереднього шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з ними. З 2017 року його син все частіше залишався жити з ним. Його дружина влаштувала його сина та її сина від першого шлюбу до одного дитячого садка, проводили спільно багато часу, займалися вихованням обох хлопців. В січні 2019 року відповідач поїхала на заробітки в Польщу, не повідомивши його про це, сина залишила проживати з бабусею. Коли син прийшов до нього, то виявилося, що його вихованням ніхто не займається, він запропонував сину перебратися жити до нього, на що той погодився, повідомив про це бабусю і став проживати з ним. Відповідач, повернувшись з-за кордону, не заперечувала таку зміну місця проживання сина, він не перешкоджав дитині спілкуватися з матір`ю. З 01 вересня 2019 року дитина пішла до школи, навчаються в одному класі з сином дружини від першого шлюбу, проводять спільно час, вважають себе братами, він та його нова дружина займаються їх вихованням та утриманням, дбають про дітей. В серпні 2020 року відповідач вперше заговорила про зміну місця проживання сина з нею. Дитина перестала з нею спілкуватися, почав віддалятися від матері, не бажає ходити до неї в гості, відповідач же наполягає, погрожує, щоб син жив з нею, навіть забрала документи зі школи для переведення до іншого навчального закладу, але вони повернули документи, щоб дитина навчалася там, де звикла. За рішенням суду з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина в розмірі 25%, ще з лютого 2019 року, за спільною домовленістю з відповідачем, вона передала банківську картку, на яку стягуються аліменти, для того, щоб ці кошти витрачалися саме на дитину, що вони і робили, але в серпні 2020 року відповідач заблокувала картку, посилаючись на те, що робить це в інтересах дитини. Він з дружиною, сином дружини ОСОБА_7 та своїм сином ОСОБА_8 проживають у двокімнатній власній квартирі, для дітей є окрема кімната, дитина забезпечена всім необхідним для проживання та розвитку. Він працює на шахті, отримує високу заробітну плату, його дружина також має місце роботи та заробіток, мають задовільний стан здоров`я, спиртними напоями не зловживає, характеризується позитивно, добре відноситься до сина, піклується про нього. Відповідач проживає у двокімнатній квартирі, яка належить на праві приватної власності її бабусі, разом з нею там проживають її бабуся, її мати, її чоловік, її двоюрідний брат, тобто п`ять осіб, окремої кімнати для проживання сина не має. Матеріальне становище відповідача під сумнівом, до вересня 2020 року відповідач ніде не працювала, відповідач не слідкує за станом здоров`я сина, його розвитком, вихованням, навчанням, не піклується про нього. За висновком психоемоційного стану дитини, виявлено ознаки психологічного благополуччя та емоційного контакту у відносинах з батьком, його дружиною та її сином ОСОБА_7 , саме з ними син відчуває себе позитивно, а до відповідача у дитини переважно негативні емоції та конфліктне ставлення, наявні проблеми у стосунках, виявляє небажання зустрічатися з нею. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним - з батьком ОСОБА_1 .
       Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 26 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року залишено без змін (а.с.141-146). 
Постановою Верхового Суду від 26 січня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду (а.с.198-203).
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
       Стаття 11 Закону України “Про охорону дитинства” наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
       Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України “Про охорону дитинства” батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
       Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
       Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
       Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
       Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
       За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
       Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
       Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
       Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
       Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
       Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
       Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
       Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
       Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
       Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
       Так, рішенням у справі “М.С. проти України” від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
       На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.
       При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
       Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 357/17852/15-ц від 29 травня 2019 року.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Але даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.
Встановлено, батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_9 (а.с.13).
       Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/268/15-ц від 10 березня 2015 року стягнуто аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Дмитрівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів проводити кожного місяця починаючи з 23 лютого 2015 року до повноліття дитини. Стягнуто аліменти на ОСОБА_10 на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Дмитрівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , починаючи з 23 лютого 2015 року до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Допущено рішення суду негайному виконанню у розмірі місячної суми стягнення аліментів. Вирішено питання судових витрат (а.с.100).
       08 червня 2019 року відповідач ОСОБА_9 зареєструвала шлюб із ОСОБА_11 та змінила прізвище на - ОСОБА_12 (а.с.49).
       27 липня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_13 , яка змінила прізвище на ОСОБА_14 (а.с.14).
       Дружина позивача - ОСОБА_14 має сина від попереднього шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).
       Позивач ОСОБА_1 працює у виробничому структурному підрозділі Шахтоуправління Дніпровське Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на посаді гірника підземного, загальна сума нарахованого доходу позивача за період з серпня 2019 року до липня 2020 року становить 181 784 грн. 35 коп., з яких сплачено аліменти в розмірі 34 736 грн. 38 коп. (а.с. 21).
       Позивач та його дружина мають задовільний стан здоров`я, що підтверджується відповідними довідками медичних закладів, що містяться в матеріалах справи (а.с.16-20).
       Згідно з актом обстеження умов проживання від 20 серпня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 та ОСОБА_6 із січня 2018 року постійно проживають у квартирі АДРЕСА_1 , в якій створені належні умови для проживання, в сім`ї теплі взаємовідносини, взаємоповага (а.с.24).
       Із характеристики КДНЗ “Калинка” від 20 серпня 2020 року № 127 вбачається, що дитина ОСОБА_4 відвідував КДНЗ “Калинка” з 27 червня до 14 липня 2017 року та з лютого до травня 2019 року, за цей час його приводила та забирала ОСОБА_13 , з якою дитина на той час і проживала. Мати дитини за цей час з`явилася лише один раз (а.с.23).
       Згідно з характеристикою учня 2-Б класу Першотравенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 дитини ОСОБА_4 від 20 серпня 2020 року №402, ОСОБА_8 навчається у цій школі з 01 вересня 2019 року. Сім`я дитини - це ОСОБА_1 і його дружина ОСОБА_14 підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться успіхами дитини. Біологічна мама дитини — ОСОБА_15 відвідала батьківські збори у вересні 2019 року, протягом року до школи не приходила, шкільним життям дитини не цікавилася, батьківських прав не позбавлена, зі слів ОСОБА_5 , ОСОБА_8 протягом року більшість часу проживав з батьком та з нею (а.с.22).
       Висновком щодо психоемоційного стану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 23 серпня 2020 року встановлено, що дитина розвинена відповідно віку, присутні ознаки тривожності та наявність захисних реакцій, присутні ознаки психологічного благополуччя та емоційного контакту у відносинах між сином і батьком, хлопчик сприймає себе частиною гри “батько - брат Єгор - Руся”, ідентифікує себе з батьком, відчуває по відношенню до нього позитивні емоції, по відношенню до матері у дитини переважають негативні емоції та конфліктне ставлення, присутні емоційні проблеми в стосунках, виражене небажання зустрічатися з нею, відсутня ідентифікація (а.с.15).
       Мати дитини ОСОБА_2 працює у ДПТНЗ “Першотравенський гірничий ліцей” прибиральником службових приміщень, за період з 01 жовтня до 31 грудня 2020 року отримала заробітну плату в розмірі 15 844 грн. 95 коп. (а.с.50).
       Характеристикою з місця роботи від 12 січня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_2 характеризується з позитивного боку, шкідливих звичок не має (а.с.51).
       Талоном-повідомленням єдиного обліку № 57 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 06 січня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_2 зверталася до Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила вжити заходів до колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який вчиняє домашнє насильство щодо їх спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому своєю бездіяльністю служба у справах дітей сприяє таким його діям (а.с.52).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області №71/0/2-21 від 17 березня 2021 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , 2013 року народження, разом із батьком - ОСОБА_1 (а.с.88).
При визначенні місця проживання дитини разом із батьком, орган опіки та піклування виходив з того, що дитина зареєстрована по АДРЕСА_2 , з 12 грудня 2020 року і проживає з матір`ю ОСОБА_2 за вказаною адресою, навчається в Першотравенській ЗОШ №1, забезпечений всім необхідним, у лютому 2021 року дитина хворіла, обстеження і лікуванням дитини займалася ОСОБА_16 , мати дитини придбала всі необхідні медикаменти, у період хвороби дитина проживала з батьком. За місцем проживання створені всі необхідні умови, під час обстеження житла матері дитини було встановлено, що там брудно, рекомендовано створити належні умови для дитини. Умови для проживання створені у обох батьків.
       У ході судового розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що обидва з батьків працюють та мають стабільний заробіток, проживають в квартирах, у яких створені всі умови для проживання та розвитку дитини, обоє з батьків на захворювання, які б перешкоджали виконанню ними батьківських обов`язків не страждають, за місцем роботи характеризуються добре, шкідливих звичок не мають, дитина проживає разом з матір`ю, спілкується з батьком, дідусем та бабусею зі сторони батька.
       Позивачем не було надано суду достатніх доказів на підтвердження неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина.
       У судовому засіданні у апеляційному суді позивач ОСОБА_1 пояснив, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квітня 2022 року і до теперішнього часу проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за кордоном у Республіці Польща. Батько спілкується з дитиною по телефону.
       Таким чином, встановлено, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наразі тривалий час проживає разом із матір”ю і зараз разом із матір”ю проживають за кордоном на території Республіки Польща. На теперішній час у дитини склалися сталі соціальні зв`язки.
       За таких обставин, також враховуючи встановлені у справі обставини, що склалися на теперішній період часу, сталі соціальні зв`язки дитини, її вік, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для визначення місця проживання дитини разом із батьком, за встановлених на теперішній час обставин у справі, є необгрунтованими. 

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з”ясування обставин справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — залишити без задоволення.
Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова