ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/4829/17                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 вересня 2022 року                                                                         м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є. 
за участю секретаря                               Мельник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 лютого 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської об`єднаної Державної податкової інспенції ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.12.2016 року № 10969-1302 та №10970-1302 яким визначено суму податкового зобов`язання за земельним податком з фізичних осіб у розмірі 52 807,84 грн. за 2015 року та в сумі 37 840,69 грн. за 2016 рік.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що земельна ділянка (прибудинкова територія), загальною площею 3,7803 га за адресою: АДРЕСА_1 , з березня 2016 року не належить позивачу на праві власності чи користування, а відтак відсутні підстави для нарахування та сплати останнім плати за землю (земельного податку).
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
До суду надійшло клопотання про заміну відповідача на його правонаступника.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно  постанови КМУ «Про реформування територіальних органів ДФС» від 28.03.2018 № 296  Вишгородську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області реорганізовано шляхом приєднання до ГУ ДФС у Київській області.
Відповідно до  постанови КМУ від 18.12.2018 №1200  утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши ДФС шляхом поділу.
На виконання вимог  постанови КМУ від 19.06.2019 №537, у зв`язку з виданням  розпорядження КМУ від 21.08.2019 №682-р  розпочато виконання ГУ ДПС у Київській області покладених на нього Положенням про ГУ ДПС у Київській області функцій і повноважень ГУ ДФС у Київській області, яке реорганізується шляхом приєднання до ГУ ДПС у Київській області.
Відповідно до  постанови КМУ від 30.09.2020 №893  та наказу ДПС України від 08.10.2020 №556 ГУ ДПС у Київській області знаходиться в стані припинення.
Наказом ДПС України від 30.09.2020 №529 утворено ГУ ДПС к Київській області як відокремлений підрозділ ДПС України (код ЄДРПОУ ВП 44096797).
Отже, представником ГУ ДФС у Київській області зазначалося, що ДПС України в особі відокремленого підрозділу - Головного управління ДПС у Київській області є правонаступником Головного управління ДФС у Київській області.
Таким чином, вказуючи на те, що дана адміністративна справа знаходиться в супроводженні ДПС України в особі відокремленого підрозділу ГУ ДПС у Київській області, представник останнього просив замінити сторону по справі - Головне управління ДФС у Київській області на правонаступника - Державну податкову службу України в особі відокремленого підрозділу - Головне управління ДПС у Київській області.
Так, вирішуючи питання щодо заявленого представником ГУ ДФС у Київській області клопотання, враховуючи викладені вище заявником обставини, суд також зазначає, що згідно наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 №755 розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 №529, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1  постанови КМУ від 30.09.2020 №893.
У відповідності до положення про Головне управління ДПС у Київській області, затвердженого наказом ДПС України від 12.11.2020 №643, ГУ ДПС у Київській області утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України, забезпечує реалізацію повноважень Державної податкової служби України на території Київської області і є правонаступником майна, прав та обов`язків ГУ ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377).
Відтак, зважаючи, що з 01.01.2021 відбулось компетенційне адміністративне правонаступництво у тому числі від ліквідованого ГУ ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377) до правонаступника - Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 44096797), суд вбачає наявність підстав для задоволення заявленого клопотання та заміни відповідача по справі - Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (код ЄДРПОУ 39393260) на Головне управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ 44096797) в порядку процесуального правонаступництва.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач до березня 2016 року був    власниками земельної ділянки загальною площею 3,7803 га за адресою: АДРЕСА_1 .
01.12.2017 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № 10969-1302 та №10970-1302, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб    розмірі 52 807,84 грн. за 2015 року та в сумі 37 840,69 грн. за 2016 рік.
Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  статті 206 Земельного кодексу України, використання землі є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно п. п.  14.1.72,  14.1.73 Податкового кодексу України  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей  розділу XII цього Кодексу), землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
За змістом підпунктів  269.1.1,  269.1.2  пункту  269.1  статті  269 Податкового кодексу України  платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);    землекористувачі.
Згідно з підпунктом  270.1.1  пункту  270.1  статті  270 Податкового кодексу України  об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
За правилами пункту  287.6  статті  287 Податкового кодексу України        при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п.  287.8  ст.  287 Податкового кодексу України).
Згідно частин першої та другої  ст. 120 Земельного кодексу України  у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до статей  125,  126  цього  Кодексу  право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до  Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення  статті 377 Цивільного кодексу України, згідно з якими до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Так, у розумінні положень підпунктів  14.1.72,  14.1.73  пункту  14.1  статті  14, підпунктів  269.1.1,  269.1.2  пункту  269.1, пункту  269.2  статті  269, підпунктів  270.1.1,  270.1.2  пункту  270.1  статті  270, пункту  287.7  статті  287 ПК України  платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16), а також Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року (справа №825/308/17), від 19 червня 2018 року (справа №822/2696/17), від 17 грудня 2019 року (справа № 804/4739/16), від 27 січня 2020 року (справа №804/886/18).
Відповідно до  ст. 274 ПК України  ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3% від їх нормативної грошової оцінки.
Грошова оцінка земельної ділянки проводиться Державним комітетом України по земельним ресурсам за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Грошова оцінка земельної ділянки щороку станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої затверджується Кабінетом Міністрів України.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), відповідно до п.1 Положення про зазначений орган, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15.
Згідно з п.21 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів затверджена  постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.95р. №213, дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.
Таким чином, належним джерелом даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки є саме витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який виданий територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки, або в силу норми  ст.15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», - відомості з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку станом на відповідну дату. При цьому, безпосередньо контролюючий орган не наділений повноваженнями на встановлення та зміну нормативної грошової оцінки земельних ділянок самостійно (в тому числі окремих її складових).
А відповідно до рішення Окружного адміністравиного суду м. Києва від 10.06.2019 року , залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністратвиного суду від 18.09.2019 та постановою Верховного суду від 24.03.2021 року витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 3,7803 га, кадастровий номер 3221886000:03:170:01:51, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Новопетрівська сільська рада, станом на 01.01.2015 в частині застосування коефіцієнту Кф: 1,2 та визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки в сумі 5280784,72 грн. є правомірним.
Щодо правильності розрахунку земельного податку позивачу у розмірі 122     158,92 грн, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.
У силу вимог п.  271.1  ст.  271 ПК України  базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (пункт  274.1  статті  274 Податкового кодексу України).
У силу вимог пункту  286.1  статті  286 Податкового кодексу України  підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом  286.5  статті  286  цього  Кодексу  встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному  статтею 58 цього Кодексу.
У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.
У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, то контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Аналіз вищезазначених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що контролюючий орган уповноважений здійснювати нарахування фізичним особам податкових зобов`язань із земельного податку на підставі даних державного земельного кадастру щодо площі земельної ділянки, її нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнтів індексації, а також рішення сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад щодо ставок земельного податку.
З вказаного вище вбачається, що згідно методики, сума земельного податку на 2015 рік - 75681,38 грн. (3,7803 га х 7568138,3 грн. х 1% = 75681,38) на 2016 рік - 37840,69 грн. (3,7803 га х 7568138,3 грн. х 3%), де,
-3,7803 га площа земельної ділянки, на яку нараховувався податок;
-7568138,3 грн. середня нормативна грошова оцінка;
-1% ставка податку за земельні приватної власності на 2015 рік.
-3% ставка податку за земельні приватної власності на 2016 рік.
Тобто, податковим органом визначено розмір земельного податку у відповідності до вимог чинного законодавства.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ч. ч. 1, 2    ст. 77 КАС України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених    статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно   ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 229, 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -

П О С Т А Н О В И Л А:
          Клопотання Головного управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України про заміну сторони правонаступником у справі №826/4829/17 - задовольнити.
Здійснити процесуальне правонаступництво Вишгородської об`єднаної Державної податкової інспенції ДФС у Київській області на її процесуального правонаступника Головне управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України (код ЄДРПОУ 44096797).
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          О.М. Кузьмишина

                                                                                                    О.Є. Пилипенко

Повний текст постанови складено " 22" вересня 2022 року.