УХВАЛА

17 жовтня 2022 року 
м. Київ
cправа №  921/766/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Стратієнко Л.В. - головуючий, судді -Вронська Г.О., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Тернопільської області
(суддя - Бурда Н.М.) 
від 16.06.2022,
та постанову Західного апеляційного господарського суду
(головуючий - Бонк Т.Б., судді - Бойко С.М., Якімець Г.Г.) 
від 13.09.2022,

у справі за позовом заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі :
1. Західного офісу Держаудитслужби
2. Тернопільської обласної ради
3. Департаменту охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації
4. Комунального некомерційного підприємства «Більче-Золотецька обласна лікарня реабілітації імені В.Г.Вершигори» Тернопільської обласної ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільоблгаз»
про стягнення 414 660, 81 грн,

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2021 року заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури звернувся в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби, Тернопільської обласної ради, Департаменту охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації та Комунального некомерційного підприємства «Більче-Золотецька обласна лікарня реабілітації імені В.Г. Вершигори» Тернопільської обласної ради до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТОВ «Тернопільоблгаз» про стягнення 414 660, 81 грн неправомірно отриманих грошових коштів.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що відповідачем неправомірно отримано грошові кошти за природній газ, який не був поставлений позивачу 4, проте повністю оплачений згідно з нікчемними додатковими угодами №5 від 23.03.2018, №6 від 24.04.2018, №7 від 30.05.2018, № 8 від 20.06.2018, №9 від 22.08.2018, №11 від 13.09.2018, №13 від 31.10.2018, №14 від 06.12.2018 до договору про закупівлю та постачання природного газу №02/о-001 від 07.03.2018.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2022, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №921/766/21 у задоволенні позову відмовлено.

30.09.2022 заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури звернувся з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №921/766/21, в якій просив скасувати вказані судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Касаційний господарський суд дійшов ви-сновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

08.02.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460 - ІХ, згідно з яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції. 

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забез-печення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.  

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у цій справі є стягнення 414 660, 81 грн, що становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є дже-релом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №921/766/21 згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини 3 статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №921/766/21 за касаційною скаргою заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022.

2. Касаційну скаргу заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.06.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №921/766/21 надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                           Л. Стратієнко

Судді                                                                                                        Г. Вронська

                                                                                                                         В. Студенець