ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2022 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №521/18727/15-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/813/4459/22 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С., 
за участю секретаря - Кузьмук А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Канікаєва Юрія Олеговича в інтересах ОСОБА_1  на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12 серпня 2021 року,  ухвалене під головуванням  судді Поліщук І.О., 
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви
У листопаді 2015 року представник публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі -ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 08 серпня 2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а в подальшому - АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0044/74/62452, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 40 000 доларів США під 12 відсотків річних на строк до 08 серпня 2026 року.
08 серпня 2006 року у виконання боргових зобов`язань за кредитним договором укладено договір поруки, між банком та ОСОБА_2 за яким поручитель зобов`язався відповідати солідарно з позичальником по його борговим зобов`язанням, що виникають з кредитного договору.
Уклавши кредитний договір позичальник ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредитні кошти частинами та сплатити нараховані відсотки шляхом здійснення щомісячних ( до 08 числа) ануїтетних платежів на відповідні рахунки для повернення кредиту ( в розмірі згідно Графіка погашення кредиту) та сплати нарахованих відсотків (п.5.1. кредитного договору), а уразі прострочення свого грошового зобов`язання- сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 9.1 кредитного договору).
Крім того, зобов`язався на вимогу кредитодавця достроково повернути кредитні кошти у випадку не належного виконання ним умов кредитного договору (п.п. 5.5 та 6.5 кредитного договору). 
Оскільки позичальник припинив належно виконувати свої грошові зобов`язання, несвоєчасно та не в повному обсязі вносив щомісячні обов`язкові платежі, у кредитодавця виникло право на вимогу повернення тієї частини кредиту строк виплати якої не настав та сплати відсотків, а тому банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №014/0044/74/62452 від 08 серпня 2006 року станом на 22 вересня 2015 року у сумі – 25 113 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 548 848, 28 грн. та складається з:
-23 156,33 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 506 084, 97 грн. - заборгованість за кредитом;
-1 956,67 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 42 763,31 грн. - заборгованість за відсотками (т.1а.с.2-6).
Відповідачі не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

Зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 12 серпня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк» достроково заборгованість за кредитним договором № 014/044/74/62452 від 08 серпня 2006 року, яка станом на 22 вересня 2015 року складає суму 24 696,37 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 539 739,16 грн., яка складається з:
- 23 156,33 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 506 084,97 грн. - заборгованість за кредитом;
- 1 540,04 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 33 657,57 грн. - заборгованості за відсотками.
Стягнуто порівну з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк» суму сплаченого судового збору у розмірі 8 232,72грн. (т.2а.с.115-117). 

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі адвокат Канікаєва Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові. 
В апеляційній скарзі апелянт наводить наступні доводи та зазначає, що: 
-при аналізі п.5 кредитного договору, вбачається, що він стосується зобов`язань позивача за кредитним договором і не містить жодної інформації про наявні форми кредитування та відмінності між ними, тим більше вказаний пункт кредитного договору не містить відомостей про те, що позивача з ними ознайомили;
-наведені п.1,3 та п.5 кредитного договору стосуються предмету договору, об`єкту кредитування по договору та правам позичальника відповідно, однак не містять інформації про переваги та недоліки запропонованих форм кредитування;
-банк належним чином не повідомив позичальника про орієнтовну сукупну вартість кредиту; 
-відповідач не погоджується з наданими позивачем розрахунками, оскільки вони були зроблені виходячи з помилково визначених сум, а тому на їх підставі не може бути визначений розмір заборгованості відповідача за кредитним договором;
-інформація щодо загальної сукупної вартості кредиту взагалі не була надана відповідачу перед укладанням спірного кредитного договору(т.2а.с.127-130). 
У відзиві на апеляційну скаргу  представник АТ «Райффайзен Банк», посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (т.2 а.с.185 -188).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначався на 12 квітня 2022 року, а в подальшому, на підставі заяви адвоката Канікаєва Ю.О. про відкладення розгляду справи у зв`язку із воєнним станом, на 11 жовтня 2022 року (т.2 а.с.154,162,181,183-184, 193).
11 жовтня 2022 року адвокат Канікаєв Ю.О. повторно подав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату з тих підстав, що в державі введено воєнний стан  та існує ризик ракетної небезпеки на території України та зокрема в м.Одесі, ( т.2а.с.194,195), яка задоволенню не підлягає з таких підстав. 
За положеннями ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені серед іншого повноваження судів. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені (ст.12-2 Закону). Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється (ч.2 ст.26 Закону).
Введення в дію воєнного стану на території країни само по собі не може бути поважною причиною для відкладення розгляду справи та неможливості представника прийняти участь у розгляді справи. За наявності відповідних обставин воєнний стан може бути поважною причиною для неможливості прийняти участь у судовому засіданні, але представник відповідача не зазначив жодної такої обставини. Судом враховано, що місцезнаходження відповідача ОСОБА_1 та місце перебування представника  ОСОБА_3 , який діє в його інтересах зазначено м.Одеса, яке станом на 11 жовтня 2022 року (дата розгляду справи в суді апеляційній інстанції) не входить до зони активних бойових дій. 
Більш того, представник відповідача, який є адвокатом,, будучі обізнаним про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, не виявив бажання скористатись правом прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку, передбаченому ст.212 ЦПК України, чим проявив пасивну процесуальну поведінку.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 07 липня 1989 року по справі "Юніон Аліметаріа Сандерс проти Іспанії", зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Колегією суддів враховано:
-перебування справи в провадженні апеляційного суду з листопада 2021 року; 
- не зазначення представником ОСОБА_3 в заяві від 11 жовтня 2022 року про відкладення розгляду справи які додаткові обставини він має намір повідомити суду апеляційної інстанції;
-наявність в матеріалах справи письмових документів, на підтвердження позицій сторін;
-повторність клопотання представника ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи;
-положення ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України, якими передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому, захищаючи права одних осіб, суд не може порушувати права інших осіб. 
Також враховано, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/1, від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.
Враховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 17 травня 2022 року у відсутності сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, що в розумінні вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи.

Позиція апеляційного суду 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що  вимоги АТ «Райффайзен Банк» доведено й обґрунтовано належним чином, тому є наявні правові підстави для стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором, яка утворилася внаслідок невиконання ними взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 014/044/74/62452 від 08 серпня 2006 року, яка станом на 22 вересня 2015 року складає суму 24 696,37 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 539 739,16 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи
Встановлено, що 08 серпня 2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а в подальшому - АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/0044/74/62452, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 40 000 доларів США під 12 2022 відсотків річних на строк до 08 серпня 2026 року (т.1а.с.25-27).
Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти частинами та сплатити нараховані відсотки шляхом здійснення щомісячних ( до 08 числа) ануїтетних платежів на відповідні рахунки для повернення кредиту ( в розмірі згідно графіка погашення кредиту) та сплати нарахованих відсотків (п. 5.1. кредитного договору), а уразі прострочення свого грошового зобов`язання- сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 9.1 кредитного договору). Крім того, позичальник зобов`язався на вимогу Кредитодавця достроково повернути кредитні кошти та у випадку не належного виконання ним умов Кредитного договору (пункти 5.5 та 6.5 кредитного договору).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до кредитного договору №014/0044/74/62452 від 08 серпня 2006 року позичальника було повідомлено, про мету кредиту, розмір кредитування, власний внесок, гранично мінімальну відсоткову ставку, строк кредиту, форму кредиту.
Окрім того, ОСОБА_1 було ознайомлено з умовами та правовими наслідками підписання кредитного договору, які, як він зазначив є для нього зрозумілими, він з ними погодився, про що зроблено добровільно та власноручно ним підпис в кредитному договорі, що свідчить про досягнення домовленості про істотні умови кредитного договору (т.1а.с.27).
У якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 08 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 08 серпня 2006 року, згідно п.1.2 якого ОСОБА_2 на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору (т.1а.с.34 -35).
11 червня 2015 року банк направив позичальнику ОСОБА_1 письмову вимогу, в якій просив погасити протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги заборгованість за кредитним договором в сумі 23 156,33 доларів США, та заборгованість по процентам в сумі 913,69 доларів США станом на 10 червня 2015 року (т.1а.с.36-38). 
17 липня 2015 року банк направив поручителю ОСОБА_2 письмову вимогу, в якій просив погасити заборгованість за кредитним договором в сумі 23 156,33 доларів США, та заборгованість по процентам в сумі 1 149,69 доларів США станом на 18 червня 2015 року (т.1а.с.41). 
Згідно розрахунку банку, станом на 22 вересня 2015 року за позичальником ОСОБА_1 рахується борг за кредитним договором у сумі – 25 113 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 548 848,28 грн., що складається з:
- 23 156,33 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 506 084, 97 грн. - заборгованість за кредитом; 
- 1 956,67 доларів США, еквівалентно по курсу НБУ 42 763,31 грн. - заборгованість за відсотками (т.1а.с.7-13).
Як вбачається з висновку судової економічної експертизи №5623 від 20 вересня 2016 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз по матеріалах цивільної справи №521/18727/15-ц на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 10 травня 2016 року, в обсязі наданих на дослідження документів, розмір заборгованості по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитними коштами по кредитному договору №014/0044/74/62452 від 08 серпня 2006 року, наведений у «Розрахунку заборгованості за кредитним договором № № 014/0044/74/62452 від 08 серпня 2006 року позичальник ОСОБА_1 , здійсненому АППБ «Аваль», арифметично підтверджується в сумі – 24 696,90 доларів США, у т.ч. 23 156,86 доларів США - тіло кредиту, 1 540,04 доларів США - відсотки за користування кредитними коштами (т.1а.с.105-222).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України ).
Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строку.
Вимогами ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Так, ст.1049 ЦК України закріплює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором.
Відповідно до вимог ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі ст.ст.76-78,81,89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки позов в частині стягнення заборгованості за кредитами (тіло кредиту), відсотків підлягає задоволенню як доведений, обґрунтований, оскільки він базується на підставах доказів, які надано сторонами.
При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.
Позивач звертався у письмовому вигляді до відповідачів з вимогою про виконання договору, проте відповідачі не виконують взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст.612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Доводи апелянта про те, що заборгованість за кредитним договором нарахована не вірна, розрахунок банку не правильний до уваги не приймається, оскільки розрахунок заборгованості містить всі необхідні умови кредитного договору: сума кредиту 40 000 дол. США; валюта кредиту дол. США; дата розрахунку 22 вересня 2015; курс НБУ валюти кредиту на дату розрахунку 25,855146.
При цьому розрахунком заборгованості визначено:
-відсоткові ставки: дата початку дії ставки, дата закінчення дії ставки; ставка по кредиту (річна), ставка по пені (денна);
-деталі операцій: примітки; дата планового та/або фактичного погашення: планове погашення (кредит та відсотки); фактичне погашення (кредит, відсотки, пеня (штрафи)); 
-прострочена заборгованість (кредит та відсотки); кількість днів прострочки; пеня за період прострочки; залишок заборгованості (кредит, відсотки та пеня);формули розрахунків; загальна заборгованість за кредитним договором (т.1а.с.7-13).
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається здійснення позичальником платежів в рахунок погашення кредитної заборгованості та свідчить про узгодженість дій між позичальником та кредитором, та факт наявності та обізнаності позичальника щодо боргових зобов`язань по кредитному договору.
При цьому останній платіж здійснено позичальником 08 січня 2015 року. Доказів, що заборгованість за кредитним договором відповідачами погашена повністю або частково не надано до суду першої та апеляційної інстанції.
Наведеним вище висновком судової економічної експертизи №5623 від 20 вересня 2016 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що розмір заборгованості по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитними коштами по кредитному договору №014/0044/74/62452 від 08 серпня 2006 року, становить 24 696,90 доларів США, у т.ч. 23 156,86 доларів США - тіло кредиту, 1 540,04 доларів США - відсотки за користування кредитними коштами 
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
Так, ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які посилається в апеляційної скарзі апелянт, як на підставу своїх заперечень, є обов`язком апелянта, і їх ненадання є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що відповідач не вчиняв активних дій для доведення обґрунтованості своїх заперечень на позов перед судом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У разі ненадання певних доказів суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.
Заперечуючи визначений розмір заборгованості по кредиту, відповідач ОСОБА_1 належних та допустимих доказів на його спростування не надав, клопотань про призначення повторної експертизи під час розгляду справи не заявляв, у зв`язку з чим суд першої інстанції правильно вирішив справу на підставі наявних у ній доказів.
Крім того, позичальником не зазначено та не надано жодних квитанцій на підтвердження того, які саме платежі не враховано банком, та не надано доказів на підтвердження того, що розрахунок банку є неналежним доказом, не надано квитанцій про оплату заборгованості за кредитним договором, а тому розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий до суду, в якості доказу на підтвердження наявної заборгованості містить всі необхідні та достатні відомості, в зв`язку з чим відповідає всім необхідним критеріям та є належним доказом у справі, що неспростоване відповідачами.
Доводи апелянта про те, що кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 03 грудня 2019 року (справа №522/7388/16), яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року, у позові ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів, шляхом визнання кредитного договору від 08 серпня 2006 року недійсним відмовлено (т.2а.с.38-39,47-54).
Постановою Верховного Суду від 12 липня 2021 року рішення Приморського районного суду м.Одеси від 03 грудня 2019 року та постанова Одеського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року залишено без змін (т.2а.с.99-108). 
Під час розгляду справи №522/7388/16 визнання кредитного договору від 08 серпня 2006 року недійсним, Верховним Судом було досліджено правомірність укладення кредитного договору, та встановлено, правомірність укладення правочину та його відповідність вимогам ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому даний факт не потребує додаткового доказування.
Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені. 
Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Канікаєва Юрія Олеговича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді: