РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року 
м. Рівне

Справа № 569/24403/21
Провадження № 22-ц/4815/813/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Вейтас І. В., Майданіка В. В.
секретар судового засідання – Мороз А. В.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Рівненський державний гуманітарний університет

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Рівненського державного гуманітарного університету на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 березня 2022 року у складі судді Бучко Т. М., ухвалене в м. Рівне о 16 годині 11 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рівненського державного гуманітарного університету про  визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплати заробітної плати. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що працює на посаді старшого викладача кафедри естрадної музики інституту мистецтв Рівненського державного гуманітарного університету. 1 листопада 2021 року відповідачем надано для ознайомлення наказ № 203-01-01 від 1 листопада 2021 року «Про заходи щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19 та відсторонення працівників від роботи з 8 листопада 2021 року", яким доведено до відома інформацію про обов`язковість вакцинації та зобов`язання надати керівництву докази проведення вакцинації в строк до 8 листопада 2021 року. Як вакцинація проти COVID-19, так і надання інформації щодо факту вакцинації чи невакцинації є виключно її правом, а не обов`язком. Зверталася із заявами та скаргами за захистом своїх порушуваних прав як до керівника, так і в інші інстанції. Внаслідок її позиції 8 листопада 2021 року відповідач відсторонив її, серед інших працівників, від роботи на підставі наказу Рівненського державного гуманітарного університету № 284-04-01 від 8 листопада 2021 року. Вважає наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Підставами для скасування наказу є невідповідність його законодавству України та порушення порядку і способу видання. Станом на 8 листопада 2021 року ректор професор Постоловський Р.М. був тимчасово непрацездатним та перебував на лікарняному. Документи, підписані ним у період тимчасової непрацездатності, не мають легітимної сили, оскільки підписані не уповноваженою особою. Відповідачем допущено порушення ст.22 КЗпП України, якою встановлено гарантії при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. При укладенні з нею трудового договору роботодавцем та/чи законом не було встановлено вимоги щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19. В трудовому договорі, наказі про прийом на роботу, посадовій інструкції відсутні вимоги щодо вакцинації проти COVID-19. У випадку, коли відповідач вважає таку умову обов`язковою для продовження виконання нею трудових обов`язків, що є зміною істотних умов праці, він мав би вчинити це у спосіб, передбачений ст.32 КЗпП України. Оспорюваний наказ також є порушенням засад трудового законодавства щодо дистанційної роботи. Відсторонюючи її повністю від роботи відповідач не врахував, що відповідно до посадової інструкції та п.9.8.4 статуту робочий час науково-педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, методичної, наукової, організаційної та виховної роботи. Після відсторонення вона продовжувала виконувати частину своїх трудових функцій і мала та має можливість працювати в дистанційному режимі, як це й було встановлено для неї до видання наказу про відсторонення. Наказ від 4 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» видано з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. Виконання нею роботи дистанційно, у передбачений ст.60-2 КЗпП України спосіб, вже виконувало функцію запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. Оспорюваним наказом відповідач фактично позбавив її роботи, оскільки вона і надалі не має наміру виконувати незаконні вимоги. Дії відповідача є порушенням ст.19, 24 Конституції України, п.5.4 статуту Рівненського державного гуманітарного університету та ст.22 КЗпП України. Відповідач порушив гарантоване право та законний інтерес її на працю, що включає можливість заробляти собі на життя. Оспорюваний наказ не містить чіткої і зрозумілої інформації щодо розміру оплати періоду, на який її відсторонено. Перелік хвороб, встановлений ч.1 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», є вичерпним і серед нього відсутня корона вірусна хвороба COVID-19, що спричинена SARS-CoV-2. Жодна вакцина в світі від корона вірусної хвороби не завершила повний цикл клінічних випробувань, тому її застосування має бути виключно добровільним, а примус до її застосування є нічим іншим, ніж проведенням незаконного медичного експерименту на людях. Примушування до участі у медичному експерименті є аморальним та неправомірним. Порядок відсторонення працівників визначається ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» у разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби працівники до роботи не допускаються. Відповідне подання відповідач не отримував, оскільки його не існує, а отже, не мав підстав для того, щоб без подання Держсанепідемслужби відсторонити її від роботи. Обмеження прав і свобод людини і працівника через відсутність щеплення від корона вірусної хвороби є явною забороненою чинним законодавством України дискримінацією. Частина друга статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та наказ Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» є такими, що суперечать і не відповідають ст.24 Конституції України. Станом на момент подачі позову, а також затвердження карантину постановою № 211 від 11 березня 2020 року Кабміном в Україні воєнного чи надзвичайного стану не запроваджено, тому обмеження прав і свобод людини та громадянина України урядом не допускається і, як наслідок, встановлені поточні обмежувальні протиепідемічні заходи протиправні та неконституційні. Просила суд визнати протиправним та скасувати наказ Рівненського державного гуманітарного університету № 284-04-01 від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення працівників РДГУ від роботи» щодо відсторонення старшого викладача кафедри естрадної музики інституту мистецтв Рівненського державного гуманітарного університету ОСОБА_1 , зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй належну заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи за основним місцем роботи та за сумісництвом, стягнути з відповідача судові витрати.
Рішенням Рівненського міського суду від 19 березня 2022 року вказаний позов задоволено.. Визнано протиправним та скасовано наказ Рівненського державного гуманітарного університету № 284-04-01 від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення працівників РДГУ від роботи» щодо відсторонення старшого викладача кафедри естрадної музики інституту мистецтв Рівненського державного гуманітарного університету ОСОБА_1 . Зобов`язано Рівненський державний гуманітарний університет нарахувати та виплатити їй належну заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи. Стягнуто з Рівненського державного гуманітарного університету на користь ОСОБА_1 908,00 грн. у відшкодування витрат по оплаті судового збору та 1500,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Рівненський державний гуманітарний університет оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що передумовою для винесення оскаржуваного наказу стали вимоги ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п.416 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, що спричинена SARS-CoV-2», наказу Міністерства охорони здоров`я України № 2153 від 4 жовтня 2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», які є чинними та не визнані неконституційними у встановленому законом порядку. Додає, 01 листопада 2021 року було видано наказ по РДГУ № 203-01-01 «Про заходи щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19 та відсторонення працівників від роботи з 08 листопада 2021 року» та 08 листопада 2021 року видано наказ № 284-04-01 «Про відсторонення працівників РДГУ від роботи». Накази були належним чином доведені до відома працівників університету, в тому числі і ОСОБА_1 .. У зв`язку з принциповою позицією позивача як з приводу негативного ставлення до проведення щеплення проти хвороби COVID-19, так і ненадання інформації закладу щодо наявності такого щеплення 8 листопада 2021 року позивачка була відсторонена від роботи. Покликається на ст.46 КЗпП України, згідно якої допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом, а відтак Міністерство охорони здоров`я України мало всі підстави запровадити обов`язкову вакцинацію проти нових інфекційних хвороб. Заперечує висновок місцевого суду про те, що оскільки поширення вірусу SARS-CoV-2 від людини до людини можна уникнути в разі запровадження дистанційного навчання та покликається на те, що основні завдання, обов`язки та відповідальність посадових осіб визначаються посадовою інструкцією, і посадовою інструкцією старшого викладача кафедри естрадної музики інституту мистецтв РДГУ, з якою позивачка була ознайомлена під особистий підпис, передбачено ряд завдань та обов`язків, які неможливо виконати у повному об`ємі у формі дистанційної роботи без особистої присутності у приміщенні університету та безпосереднього контакту із працівниками та здобувачами вищої освіти. Додає, що Наказом від 15.11.2021р № 211-01-01, на який послався суд першої інстанції в обґрунтування можливості працювати дистанційно, передбачено у визначених галузях знань проводити заняття в індивідуальних класах із дотриманням протиепідемічних заходів, про що неодноразово наголошувалося під час розгляду справи. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відсторонення від роботи старшого викладача кафедри естрадної музики інституту мистецтв Рівненського державного гуманітарного університету ОСОБА_1 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони перебувають у трудових правовідносинах.
ОСОБА_1 з 01 вересня 2021 року прийнята на посаду старшого викладача кафедри естрадної музики Рівненського державного гуманітарного університету за строковим трудовим договором терміном на 5 років, що підтверджується витягом з наказу № 161-04-01 від 30 червня 2021 року та копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Позивач ознайомлена з посадовою інструкцією старшого викладача кафедри естрадної музики, затвердженою 12 лютого 2019 року ректором Рівненського державного гуманітарного університету.
На виконання наказу Рівненського державного гуманітарного університету № 203-01-01 від 01 листопада 2021 року «Про заходи щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19 та відсторонення працівників від роботи з 08.11.2021 р.» ОСОБА_1 01 листопада 2021 року вручено повідомлення про обов`язковість вакцинації проти COVID-19 та відсторонення від роботи з 08.11.2021 р., яким роз`яснено необхідність до 05 листопада 2021 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень. Одночасно роз`яснено про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст.46 КЗпП та ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у разі ненадання одного із зазначених документів.
02 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до голови профспілкового комітету Рівненського державного гуманітарного університету із заявою про захист її прав, порушених наказом по РДГУ № 203-01-01 від 01 листопада 2021 року.
Наказом Рівненського державного гуманітарного університету № 284-04-01 від 08 листопада 2021 року відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року працівників РДГУ, в тому числі і старшого викладача кафедри естрадної музики ОСОБА_1 , до моменту усунення причин, що зумовили відсторонення від роботи.
Підставою відсторонення працівників, в тому числі позивачки, від роботи в оспорюваному наказі зазначений наказ по РДГУ від 01 листопада 2021 року «Про заходи щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19 та відсторонення працівників від роботи з 08.11.2021 р.» та міститься нормативне посилання на ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-Ш, наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 4 жовтня 2021 року № 2153, п.41-6 постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236, Перелік медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595.
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 вказувала, що зазначений наказ про відсторонення її від роботи є протиправним, не ґрунтується на належних правових підставах, а ст. 46 КЗпП України містить вичерпний перелік підстав для відсторонення, де не передбачена така підстава, як відсутність щеплення. 

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Отже, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зокрема, таке право закріплене в ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).
Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).
Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24 Конституції України).
Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 Конституції України).
У ст. 43 Конституції України закріплено, зокрема, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди (ст. 50 Конституції України).
Згідно із ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
Відсторонення працівника від роботи є призупиненням з ним трудових відносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою.
Тимчасове увільнення працівника від виконання трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та з підстав, встановлених законодавством, є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.
Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.
Тлумачачи використане у ст. 46 КЗпП України словосполучення «в інших випадках, передбачених законодавством», апеляційний суд звертається до рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп/09 (справа про тлумачення терміну «законодавство»), відповідно до якого термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 КЗпП України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.
За змістом ст. 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 755/6458/15-ц).
Таким законодавчим актом є, зокрема, Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб».
Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).
Відповідно до ст. 10 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.
Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, є Міністерство охорони здоров`я України (надалі - МОЗ).
Наказом МОЗ України від 5 лютого 2020 року за № 521 розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» Перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено пунктом 39 такого змісту: «COVID-19».
Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (надалі - Перелік № 2153), відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.
Відповідно до примітки до Переліку № 2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070).
Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти СОVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти СОVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.
Враховуючи те, що позивачка є працівником закладу загальної освіти, а отже відповідно до наведених норм законодавства підлягає обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, своєчасно була повідомлена відповідачем про необхідність надання нею документального підтвердження проходження такого щеплення або існування у неї абсолютних протипоказань до вакцинації, але ухилилася від проходження щеплення та надання відповідних доказів, а тому керівник відповідача зобов`язаний був, відповідно до чинного законодавства, відсторонити позивачку від роботи, що і було ним зроблено.
Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути спів мірними з нею.

Зі змісту оспорюваного наказу про відсторонення позивачки від роботи вбачається, що відповідач видав його з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Профілактична вакцинація вважається найефективнішим способом захисту від інфекційних захворювань та попередження розповсюдження інфекційних хвороб, в тому числі гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Разом з тим, враховуючи шляхи передачі вірусу SARS-CoV-2 (збудник COVID-19) від людини до людини, уникнути поширення інфекції можна за допомогою і інших запобіжних заходів, зокрема запровадження дистанційної роботи або регулярного тестування на відсутність хвороби.

Відповідно до наказу Рівненського державного гуманітарного університету № 47-01-01 від 22 березня 2021 року у зв`язку із зростанням показників захворюваності, викликаної коронавірусом COVID-19, освітній процес в період з 23 березня 2021 року для здобувачів вищої освіти денної та заочної форми навчання організовано у формі дистанційного навчання з використанням електронної пошти, форумів, соціальних мереж, електронних навчальних курсів та інших інформаційних ресурсів, інтернет-технологій. Така ж форма освітнього процесу передбачена і наказом № 211-01-01 від 15 листопада 2021 року.

Можливість дистанційної роботи та порядок її запровадження передбачені ст.60-2 КЗпП України.

12 листопада 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про переведення на дистанційну роботу, в задоволенні якої їй було відмовлено.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», у разі якщо бактеріоносіями є особи, робота яких пов`язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб, такі особи за їх згодою тимчасово переводяться на роботу, не пов`язану з ризиком поширення інфекційних хвороб. Якщо зазначених осіб перевести на іншу роботу неможливо, вони відсторонюються від роботи в порядку, встановленому законом. На період відсторонення від роботи цим особам виплачується допомога у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Враховуючи, що позивач була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати, чим фактично обмежено її право на достатній рівень життя, застосований відповідачем безальтернативний запобіжний захід видається неспівмірним з метою його застосування з огляду на наявну можливість позивача виконувати роботу в дистанційній формі, а тому оспорюваний наказ не можна вважати правомірним.

Апеляційний суд вважає, що у відповідача були наявні можливості для переведення позивачки на роботу у дистанційному режимі, тим самим забезпечивши їй можливість реалізовувати свої трудові права, та не створюючи загрози інфікування інших осіб. Доводи апеляційної скарги про те, що ряд завдань та обов`язків позивачки неможливо виконати у повному об`ємі у формі дистанційної роботи без особистої присутності у приміщенні університету не знайшли свого підтвердження належними і достатніми доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України(ч.1ст. 81 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2ст. 89 ЦПК України).
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Рівненського державного гуманітарного університету залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 березня 2022 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 березня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2022 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Вейтас І. В.                                        
                                       Майданік В. В.