19.10.22
22-ц/812/878/22
Справа № 469/659/21                         Головуючий у 1-й інстанції Гапоненко Н. О.
Провадження № 22ц/812/878/22                  Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
19 жовтня 2022 року                                                                м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючої: Ямкової О. О.,
суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю.,  
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу
за апеляційною скаргою 
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)
на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Гапоненко Н. О. у смт. Березанка Миколаївської області зі складанням його повного тексту, по справі
за позовом 
АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И Л А: 
У липні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 23 505 грн 44 коп. заборгованості за кредитним договором у вигляді простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків.
В обґрунтування позову банк зазначив, що 8 листопада 2013 року позичальником ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг та оформлення картки, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої відкрито рахунок та надана кредитна картка. 
Між тим, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти, позичальником у визначені строки не погашена сума основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення простроченої кредитної заборгованості та заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом. 
Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.
Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову відмовлено.
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за допомогою належних доказів не доведено узгодження усіх істотних умов з позичальником при укладенні договору кредитування, а тому немає підстав для стягнення з відповідача нарахованих відсотків, та наданих коштів, як тіла кредиту, у зв`язку з їх повним погашенням.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог банку у повному обсязі. 
Зазначав, що підписана особисто відповідачем анкета-заява є згодою з Тарифами банку, а також з Умовами та правилами надання банківських послуг, які на час укладеної домовленості не вимагали додаткового підписання Умов та Правил позичальником, оскільки розміщені публічно на сайті банку. Тому між ним та відповідачем належним чином погоджено основні умови кредитного договору, а активація ОСОБА_1 картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення кредитного договору, що підтверджується розрахунком, випискою по рахунках, довідками банку про видані картки, тощо.
Звертав увагу суду апеляційної інстанції, на його думку, на доведеність обов`язку відповідача по сплаті процентів за користування кредитом, та вважав, що позичальник повинен повернути суму отриманих коштів з урахуванням відсотків за користування кредитом, вказуючи на те, що прострочене тіло кредиту та прострочені проценти за користування кредитом, це кошти, які не були повернуті в певний строк, передбачений договором.
Зазначав, що підписана особисто відповідачем анкета-заява є згодою з Тарифами банку, а також з Умовами та правилами надання банківських послуг, які на час укладеної домовленості не вимагали додаткового підписання Умов та Правил позичальником, оскільки розміщені публічно на сайті банку. Тому між ним та відповідачем належним чином погоджено основні умови кредитного договору, а активація ОСОБА_1 картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення кредитного договору, що підтверджується розрахунком, випискою по рахунках, довідками банку про видані картки, тощо.
Посилався на відповідну судову практику, та зазначав про відсутність підстав для застосування судової практики, на яку посилався суд в оскаржуваному рішенні, з урахуванням зазначення конкретної редакції Умов та правил надання банківських послуг, до яких приєднався позичальник.
Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 26 вересня та 10 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, 8 листопада 2013 року відповідачем ОСОБА_1 підписана заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг без зазначення конкретного виду банківської послуги, як то кредит, депозит, відкриття рахунку, та бажаного розміру кредитного ліміту. Між тим за довідкою, що надана банком, за кредитним рахунком, яким користувався відповідач, на підставі виданих йому платіжних карток, встановлено ліміт щодо отримання відповідачем банківських коштів, який станом на 8 листопада 2013 року складав 1 900 грн та поступово збільшувався, досягши 25 000 грн станом на 22 червня 2018 року, після чого неодноразово зменшувався, та становив 18 377 грн 10 коп. у період з 30 жовтня 2020 року по 26 січня 2021 року, та 1 лютого 2021 року зведений до 0,00 грн. Кінцевий строк дії виданих відповідачу платіжних карток є травень 2023 року. Тарифи, Умови та правила кредитування позичальником не підписані та розміщені на сайті банку (а.с.16, 17, 18, 19, 20-54). 
Відтак, договір кредитування, на укладення якого посилається банк, повинен складатися із заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.
Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ним не підписані (а.с.18,19, 20-54).
Відповідачем надана лише згода на те, що він зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті (а.с.18).
Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші. 
Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений. 
Вважаючи, що такі умови між банком та позичальником узгоджені, банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом шаблоном № СП-2013-6946244 від 8 жовтня 2013 року (а.с.20-53, 54), на яких відсутній підпис позичальника про ознайомлення з ними, та їх узгодження. 
Надаючи саме такі Умови та правила, затверджені у банку наказом від 8 жовтня 2013 року, позивачем не доведені обставини, що розрахунок ним проведено виключно за їх умовами, та на час підписання позичальником анкети-заяви ці Умови та правила не були змінені, зокрема, наведений банком розрахунок заборгованості свідчить про застосування ним, як кредитором, з 1 липня 2019 року іншого алгоритму розрахунку, ніж застосування складових, визначених на березень 2010 року. 
Так позивачем станом на 22 листопада 2020 року розрахована заборгованість відповідача за відсотковою ставкою у 2,5 % щомісяця (30% річних), з їх поступовим підвищенням до 2,9% щомісяця (34,8% річних) з 1 вересня 2014 року, до 3,6% щомісяця (43,2 % річних) з 1 квітня 2015 року, із застосуванням з 1 липня 2019 року додатково процентної ставки на прострочений кредит в розмірі 7,2% щомісяця ( 86,4 % річних), та з погашенням нарахованих відсотків за рахунок тіла кредиту( а.с.7-15).
Між тим, у заяві позичальника від 8 листопада 2013 року відсоткова ставка взагалі не зазначена.
За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції. 
Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи, які встановлені на підставі належних доказів, що надані сторонами, судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки, що правових підстав для нарахування та сплати процентів за користування коштами, що надані банком відповідачу в якості кредиту, та у тому розмірі, за якими кредитором проведені нарахування, - відсутні. Підтвердження прийняття позичальником цих умов та тарифів зі сплати процентів за наданими банком витягом з Умов та витягом з Тарифів, як складової частини кредитного договору приєднання, є неприпустимим за неналежністю наданих доказів.
За такого позивачем хибно розрахована заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 19 095 грн 88 коп., за рахунок його штучного збільшення через включення нарахованих відсотків за користування кредитом, в той час як використані кошти банка повернути позичальником в повному обсязі та в межах строку дії платіжної картки, а прострочені відсотки в сумі 4 409 грн 56 коп. нараховані безпідставно. 
Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 291 739 грн 60 коп. повернуті АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку в розмірі 306 776 грн 10 коп., що відповідає наданій відповідачем виписці по надходженням по картковому рахунку, підстав для їх додаткового стягнення з відповідача на користь банку, як простроченого тілу кредиту, немає (а.с.64-85).
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому ним постановлено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає. 
Доводи банку щодо визнання відповідачем факту укладення кредитного договору за умовами банку через активацію картки не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм ЦПК України.
Безпідставними є і доводи щодо порушення прав банка, у зв`язку з відмовою у стягненні з боржника процентів у відповідності до облікової ставки НБУ. Вимог про стягнення такого виду процентів позивачем не заявлялося, і як наслідок судом рішення за цим предметом позову не ухвалювалося. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог, а вона (особа) використовує свої права щодо предмету спору виключно на власний розсуд.
Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.
На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від  15 серпня 2022 року -  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 
Головуюча                                                  О. О. Ямкова
Судді                                                         О.В. Локтіонова
                                                               С. Ю. Колосовський