КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Коваленко І.В.
Єдиний унікальний номер справи № 755/5463/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9160/2022
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
08 вересня 2022 року                                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Мережко М.В.,
суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровськогорайонного суду м. Києва від 13 липня 2022 року про повернення позовної заяви у справі за позовом  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про стягнення штрафу та відшкодування моральної шкоди,
 
встановив:
 
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року відкрито провадження у справі.
За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.
Як видно із матеріалів справи, 30 червня 2022 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» направив позовну заяву із вимогами до ТОВ «Нова пошта» про стягнення штрафу та відшкодування моральної шкоди (зареєстровано в суді 04 липня 2022 року).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року позовну заяву залишено без руху. 
Постановляючи ухвалу про залишення позову без руху, суд першої інстанції вказував на те, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України. Суд зазначив, що позовна заява не оплачена судовим збором. При цьому, позивач не вказав яке саме його право в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» порушено та не обґрунтував з посиланням на докази розмір моральної шкоди.
Як видно із довідки про доставку електронного листа, ОСОБА_1 отримав копію вказаної ухвали 08 липня 2022 року (а.с. 28)
При цьому, на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, 09 липня 2022 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» направив заяву про усунення недоліків позову, де зазначив, що він звільнений від сплати судового збору в даній справі як споживач у спірних правовідносинах. Вказав, що мотиви та обґрунтування позовних вимог, в тому числі, і посилання на норми Закону України «Про захист прав споживачів», наведено ним у позовній заяві. Послався також на те, до позовної заяви він додав всі наявні докази на підтвердження вимог та заявив клопотання про витребування доказів у відповідача.
Однак, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.
Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції зазначав, що вимоги ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року позивачем не виконані, оскільки позивач не сплатив судовий збір та не надав доказів, зазначених  в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.
Колегія суддів не може погодитися з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
У статті 129 Конституції України одними із основних засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та  забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Відповідно до ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема: 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. 
Звернувшись до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 посилався на те, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
У пункті 22 частини першої Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Позовні вимоги в цій справі обґрунтовані тим, що позивач приєднався до публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень. Відповідач внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за договором втратив його відправлення, чим завдав матеріальну та моральну шкоду.  
Відповідно до ч. 1 ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів,багажу, пошти здійснюється за договором. Договір про надання послуг із організації перевезення відправлень, що надаються суб`єктом підприємницької діяльності, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). 
Наведене свідчить про те, що фізична особа, яка приєднується до такого договору з метою задоволення особистих потреб, є споживачем послуг з перевезення відправлень.
Частиною третьою статті 22 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу.
Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є  справедливий розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушеного права.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).
Виходячи з підстав пред`явленого позову, колегія суддів вважає, що в цій справі правовідносини сторін, окрім норм ЦК України, врегульовані нормами законодавства про захист прав споживачів, оскільки вимоги позивача про стягнення штрафу та моральної шкоди заявлено ним у зв`язку із неналежним наданням послуг з перевезення відправлень відповідачем.
Крім цього, суд звертає увагу, що у поданій ОСОБА_1 позовній заяві викладено зміст його позовних вимог та обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. До позовної заяви долучені докази, на які посилається позивач та клопотання про витребування доказів у відповідача.
Як визначено ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ч.ч. 1-2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до позову він додав докази якими, на його думку, ці обставини підтверджуються. 
Згідно роз`яснень пункту 7  постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Аналіз наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху. Позивач виправив недоліки позовної заяви на власний розсуд.
Колегія суддів вважає, що позивач виконав вимоги суду першої інстанції, а тому підстав повертати позовну заяву останній у суду не було.
Крім цього, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, могли бути усунуті під час підготовчого провадження та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачеві.
Таким чином, не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви з зазначених судом підстав.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано неподаною та повернуто позовну заяву позивачу.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.
Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З урахуванням викладеного, ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 379, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2022 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

 
Головуючий:                                                                                   М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                           Н.В. Ігнатченко
 
С.І. Савченко