КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                           
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
29 вересня 2022 року  місто Київ.
Справа 755/4556/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9686/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача          Желепа О.В.
суддів                            Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальності «Мегаінвест Сервіс» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року ( у складі судді Савлук Т.В., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)
 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за кредитним договором,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У березні 2020 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс» звернулося з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за кредитним договором, просило стягнути з  ОСОБА_1  штраф за порушення умов Кредитного договору № 2706/0108/88-009 від 17 січня 2008 року, у розмірі 39200 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору,
Свої вимоги мотивувало тим, що відповідачем порушено умови кредитування в частині виконання ОСОБА_1 умов зазначених у п.п. 5.1.6., 5.1.12. Кредитного договору та п. 9.3., Іпотечного договору, що є предметом позовних вимог.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 рокувідмовлено в задоволені позову.
        Не погоджуючись з заочним рішенням суду, представник ТОВ «Мегаінвест Сервіс» подав апеляційну скаргу, в якій просить  скасувати повністю заочне рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, суд не повно встановив обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам.
Зазначає, що суд першої інстанції не досліджував матеріали справи, не оцінював докази, саме тому рішення виписано з помилками. Справа розглядалась у спрощеному позивному проваджені, а клопотання про витребування доказів не було розглянуто.
Також апелянт вказує, що про ніяку кредитну картку мова не йшла, оскільки було укладено Кредитний договір №2706/0108/88-009 та одночасно з ним було укладено «Іпотечний договір №2706/0108/88-009Z-1». А розмір виданого кредиту чітко зазначено у долученому до позовної заяви кредитному договорі №2706/0108/88-009 від 17 січня 2008 року.
Стосовно доказів невиконання, неналежного виконання відповідачем п.п. 5.1.6. - 5.1.12. Кредитного договору №2706/0108/88-009 від 17 січня 2008 року позивачем 23 жовтня 2020 року долучено клопотання про долучення письмових доказів у порядку ст. ст. 43, 76 ЦПК України разом з листом за вих. №11 від 27 липня 2020 року направлений позивачем відповідачу про надання інформації, з доказами направлення; відповідь на адвокатський запит від 22 жовтня 2020 року зі змісту якої чітко вбачається про відсутність належного виконання умов кредитного договору та іпотечних договорів відповідачем.
Відповідачем  до апеляційного суду подано відзив, в якому останній просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення посилається на те, що позивачем не надано до суду жодних документів, які б підтвердили повноваження ПАТ «Дельта Банк» передавати правову вимогу за Кредитним договором №2706/0108/88-009 від 17 січня 2008 року та Іпотечним договором №2706/0108/88-009Z-1 від 17 січня 2008 року, укладених між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Коммерцбанк» та ОСОБА_1 , а тому набуття право вимоги  ТОВ «Мегаінвест Сервіс» викликає сумніви.
Також, відповідач вважає, що при подачі позову до суду ТОВ «Мегаінвест Сервіс» повинно було надати також документи про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк», який відбувся орієнтовано в червні 2012 року, але цей факт залишився поза увагою позивача.
Окрім цього, відповідач подавав запит до ТОВ «Мегаінвест сервіс» та ПАТ «Дельта Банк» для підтвердження  перерахування на рахунок банку суми 154 169 грн 49 к., проте ніякої відповіді не було отримано. 
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в оскаржуваній частині, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Зобов`язання виникають з договорів та інших правочинів (пункт 1 частини 2 ст. 11, частина 2 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Як вбачається з матеріалів справи,  17 січня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладенио Договір № 2706/0108/88-009 про надання споживчого кредиту, банк відповідно до цього Договору та умов надання надав клієнтові на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру споживчого кредиту у розмірі 10 000 доларів США строком 10 років з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 17 січня 2018 року, або в повному обсязі повернути банку одержану суму Кредиту і сплатити відсотків за користування кредитом, а також інші платежі на умовах та в порядку, передбачених умовами та цим договором, застрахувати й щорічно страхувати та здійснювати необхідні страхові платежі щодо предмету іпотеки у подальшому, у порядку та на умовах, передбачених договором іпотеки (а.с. 3-5).
В забезпечення виконання основного зобов`язання за вище зазначеним кредитним договором, 17 січня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_1 укладено Іпотечний Договір № 2706/0108/88-009-Z-1, предметом іпотеки є: квартира АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с.6-8).
Відповідно до п. 9.3. Іпотечного Договору, іпотекодавець зобов`язаний застрахувати за свій рахунок Предмет іпотеки від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування на користь Іпотекодержателя згідно з умовами основного зобов`язання. При цьому, плата за послуги страхової компанії не включаються до вартості Предмету іпотеки.
            Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 жовтня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» укладено договір купівлі-продажу прав вимог, на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належне кредитору право вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржника. Новий кредитор набуває права вимоги відповідно до реєстру боржників у день підписання сторонами реєстру боржників, складеного за формою, наведеною в Додатку №1 до Договору, за умовами виконання новим кредитором п. 3.1. Договору. Сторони погодили, що реєстр боржників підписується сторонами у день підписання цього договору. Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами.
Позивач при обґрунтуванні своїх вимог посилається на п. 8.2. Кредитного договору, яким передбачена відповідальність за неповідомлення Банку про зміну свого місця проживання, а також умов зазначених у п.п. 5.1.6., 5.1.7., 5.1.8., 5.1.9., 5.1.10., 5.1.11., 5.1.12., 9.3., 9.4. даного договору, Позичальник сплачує штраф у розмірі 2% від суми зазначеної в п. 1.1 даного договору за кожен випадок.
Відповідно до п. 5.1.6. кредитного договору, позичальник зобов`язаний при зміні свого місця проживання повідомити Банк протягом 3-х днів про цю зміну, у письмовій формі.
Згідно п. 5.1.7. кредитного договору, позичальник зобов`язаний за вимогою Банку надавати йому документи, що мають значення для фінансового стану Позичальника протягом трьох років.
У відповідності до п. 5.1.8. кредитного договору, позичальник зобов`язаний повідомляти Банк про зміну свого сімейного стану не пізніше семи днів від такої зміни в письмовій формі.
Так, п. 5.1.9. кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний на момент передачі зазначеного в п. 2.1. майна в іпотеку, надати Банкові страхування (страховий поліс) предмету іпотеки (квартири) із щорічним продовженням його дії, або новий договір страхування (страховий поліс), що підтверджує фак страхування майна (квартири), протягом дії даного договору.
Згідно п. 5.1.10. кредитного договору, позичальник зобов`язаний і члени його родини, у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру), зобов`язуються звільнити займану квартиру протягом одного місяця з дня отримання вимоги банка про звільнення.
Відповідно до п. 5.1.11. кредитного договору, позичальник зобов`язаний без попередньої письмової згоди банку не укладати договорів по одержанню позики і кредитів, а також не укладати договорів щодо розпорядження будь яким рухомим і не рухомим майном;
У відповідності до п. 5.1.12. кредитного договору, позичальник зобов`язаний оплатити послуги банку, пов`язані з видачею кредиту відповідно до тарифів банку, а також оплатити інші витрати, пов`язані із супроводом і реалізацією договору.
Відповідно до розрахунку штрафу викладеному у тексі позовної заяви, відповідач повинен сплатити позивачу штраф у розмірі 2% від 10000,00 доларів США = 200 доларів США, за порушення п.п. 5.1.6. - 5.1.12. (7 порушень),  Виходячи з офіційного курсу за 1 долар США = 28 грн за 7 (порушень Кредитного договору) х 200 доларів США (2% від 10000 доларів США, що складає суму 5600 грн) = 39200грн.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Звертаючись із даним позовом до суду ТОВ «Мегаінвест Сервіс» не надано доказів, які б підтверджували порушення ОСОБА_1 саме п.п. 5.1.6. - 5.1.12. Кредитного договору №2706/0108/88-009 від 17 січня 2008 року, що ставить під сумнів розмір нарахованої суми штрафів.
Позивач не скористався своїм правом та не надав суду докази на підтвердження порушень з боку відповідача умов договору, зокрема не надано матеріалів кредитної справи, що давала можливість суду перевірити обґрунтованість позивних вимог.
Зокрема, позивач не надав жодних доказів порушення умов договору, зокрема,  п.п. 5.1.6., 5.1.7., 5.1.8., 5.1.9., 5.1.10., 5.1.11., 5.1.12., 9.3., 9.4.
 Відповідач вказує на те, що він повідомляв банк про зміну свого сімейного стану.
Також, відповідач вказував, що в момент отримання кредиту, банком з суми кредиту було відраховану суми на сплату страхових платежів, у зв`язку з чим відповідач отримав кредит за мінусом цієї суми. На протязі терміну з 2008 року по 5 жовтня 2015 року ніяких вимог банку відповідач не отримував з цього питання.
Позивачем не надано взагалі будь-яких документів, які б підтвердили повноваження ПАТ «Дельта Банк» передавати право вимоги за Кредитним договором №2706/0108/88-009 від 17 січня 2008 року та Іпотечним договором № 2706/0108/88-009-Z-1 від 17 січня 2008 року, укладених між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , а тому набуття права вимоги у ТОВ «Мегаінвест Сервіс» є недоведеним, оскільки не зрозуміло на якій підставі ПАТ «Дельта Банк» передало право вимоги за вище означеним Договором кредиту та Договором іпотеки.
 
На підставі наданих позивачем доказів, суд встановив, що позивач не довів вчинення відповідачем порушень умов договору, переходу до нього права вимоги за договором, не надав доказів видачі кредиту, порушення зобов`язань,  а тому суд не встановив, наявність правових підстав для притягнення відповідача до відповідальності у виді штрафу. 
Дослідивши наявні в справ докази, колегія суддів встановила, що ті обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.
 
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд не мав права відмовляти в задоволенні позову не задовольнивши клопотання позивача про витребування  доказів у відповідача, колегія суддів не приймає з огляду на таке.
 Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Клопотання про витребування від відповідача доказів на підтвердження виконання ним положень договору, за не виконання яких позивач просив стягнути штраф, не доводить ту обставину, що суду були надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог.
Звертаючись з таким клопотанням, відповідач фактично переклав свій обов`язок доказування на іншу сторону процесу.
Суд вірно зазначив, що належним доказом не виконання умов договору, могла б бути кредитна справа, з якої можна було б встановити факт повідомлення чи не повідомлення боржником про зміну його майнового стану, а також виконання інших обов`язків, разом з тим позивач такого доказу не подав, про витребування такого доказу не заявляв.
Слід зазначити, що в апеляційній скарзі позивач посилається на безпідставне не задоволення їх клопотання судом першої інстанції, проте в апеляційному суді аналогічне клопотання не заявляє. 
Стосовно наданого скаржником до апеляційної скарги розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 02 жовтня 2019  року, суд апеляційної інстанції не може прийняти даний доказ, оскільки згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
При цьому позивач не надає жодного доказу неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно від них не залежала.
Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що відповідачем не надана відповідь на лист №11 від 27 липня 2020 року, в якому позивач просив боржника надати кредитору докази  виконання ним положень договору, за не виконання яких просить стягнути штраф з огляду на таке.
Боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку, оскільки загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.
Такий правовий висновок у подібних правовідносинах, викладений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 344/3627/16-ц (провадження №61-21032св18), від 03 червня 2020 року у справі № 359/8181/18 (провадження №61-22164св19), від 17 березня 2021 року у справі № 361/1488/19 (провадження №61-6141св20).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Матеріали справи не містять доказів вручення ОСОБА_1 листа  № 11 від 27 липня 2020 року, тому відсутні підстави вважати, що відповідачем не виконувались умови договору щодо надання інформації.
Також, не може бути  доказом обґрунтованості позовних вимог лист ТОВ «МЕГАІНВЕС СЕРВІС» вих. №11 від 22 жовтня 2020 року направлений адвокату Шереметк М.О., який є представником позивача, оскільки цей документ не є належним доказом в розумінні вимог закону.
Долучений до апеляційної скарги запит позивача на адресу ПАТ "Дельта банк"  сформований 05.11. 2021 року також не доводить заявлені позовні вимоги
Проте, судом першої інстанції  в мотивувальній частині було зазначено, що «…ТОВ «Мегаінвест Серівс» не було надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити підстави та розмір нарахованих сум штрафів, що вказані в розрахунках заборгованості, не є можливим.».
Апеляційний суд вважає, що ці посилання суду першої інстанції не відносяться до предмету спору даної справи, а відтак враховуючи положення ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду в цій частині та виключити посилання суду «Отже, ТОВ «Мегаінвест Серівс» не було надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити підстави та розмір нарахованих сум штрафів, що вказані в розрахунках заборгованості, не є можливим.»
При цьому щодо доводів апеляційної скарги, що стосуються предмету спору вони не спростовують висновків суду по суті спору та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на наведене, мотивувальна частина заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні  позову.
В решті вирішення позовних вимог, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України скарга задоволенню не підлягає.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ,  від 18 липня 2006 року).
Оскільки суд апеляційної інстанції змінює оскаржене рішення, але виключно у частині мотивів його ухвалення, то  розподіл судових витрат не здійснюється.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИВ:
 
          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальності «Мегаінвест Сервіс» - задовольнити частково.
 
Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення: «Отже, ТОВ «Мегаінвест Серівс» не було надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити підстави та розмір нарахованих сум штрафів, що вказані в розрахунках заборгованості, не є можливим.».
 
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду.
 
             Суддя-доповідач                                                                              О.В. Желепа                                                                                                      
 
              Судді                                                                                                 В.А. Кравець
 
                                                                                                                         О.Ф. Мазурик