ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8483/22 Справа № 237/3325/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ліпчанський С.М. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Кішкіної І.В.,
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І., 
за участю секретаря судового засідання Тимофєєвої В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №237/3325/21 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мар?їнського районного суду Донецької області від 22 вересня 2021 року (суддя Ліпчанський С.М.), 

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Мар?їнського районного суду Донецької області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Обґрунтовуючи заяву зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 13 жовтня 1990 року по 02 жовтня 2019 року. Фактично шлюбні відносини припинились в 2010-2011 роках. В жовтні 2009 року заявниця отримала в борг грошові кошти для придбання нежитлової нерухомості у місті Дніпропетровськ на суму 90000 грн згідно договору позики та розписки від 01 жовтня 2009 року. 09 листопада 2009 року за запозичені особисто кошти вона придбала нежитлове вбудовано-прибудоване приміщення за адресою: АДРЕСА_1 у ТОВ «Трівіум» за 70000 грн. Згідно із розпискою від 20 червня 2020 року за договором позики б/н від 01 жовтня 2009 року вона сплатила грошові кошти 20 червня 2020 року, вже не перебуваючи у шлюбі, за власно отримані грошові кошти. Зазначає, що перебуваючи у шлюбі номінально, вже не проживаючи разом з ОСОБА_3 , вона мала бажання придбати нерухомість у Львівській області для побудови міні готельного комплексу. 10 червня 2015 року згідно договору позики №1 та розписки заявницею було отримано кошти в сумі 880000 грн для придбання нерухомості у Львівській області, Дрогобицькому районі, с. Новий Кропивник. 11 липня 2015 року за запозичені особисто нею кошти вона придбала земельну ділянку 0,3858 га, земельну ділянку 0,25 га, житловий будинок 58,2 кв.м. 10 березня 2020 року після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 вона повернула власні кошти, витрачені на придбання нерухомого майна у Львівській області, в повному обсязі. 10 квітня 2020 року вона вимушена була брати кошти в борг, про що є відповідна розписка та договір позики. Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 липня 2021 року з ОСОБА_1 стягнуто суму боргу 3510000 грн на користь ОСОБА_2 . Встановлення даного факту необхідно заявниці для можливості продати належну їй нерухомість у Львівській області, придбану під час шлюбу з ОСОБА_3 за особисті кошти, які вона позичала у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі та повертала їх будучі вже розлученою, на виконання судового рішення про стягнення боргу.
Рішенням Мар?їнського районного суду Донецької області від 22 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено. 
Встановлено факт, що нерухоме майно, а саме: нежитлове вбудовано-прибудоване приміщення №1-а магазин з кафе, реєстраційний номер майна 20530851, загальною площею 388,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , придбаного під час шлюбу за власні кошти.
Встановлено факт, що нерухоме майно, а саме: земельна ділянка реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 678096246212, кадастровий номер: 4621285100:01:002:0101, площею 0,3858 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, село Новий Кропивник, підстава для державної реєстрації - договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 662, виданий 11 липня 2015 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Білоган І.М, власник ОСОБА_1 ; земельна ділянка реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 678077546212, кадастровий номер: 4621285100:01:002:0100, площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, село Новий Кропивник, підстава для державної реєстрації-договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 659, виданий 11 липня 2015 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Білоган І.М. власник ОСОБА_1 ; житловий будинок загальна площа 58.2 кв.м, житлова площа 30,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 678069446212, за адресою: АДРЕСА_2 , підстава для державної реєстрації - договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 656, виданий 11 липня 2015 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Білоган І.М. власник ОСОБА_1 , є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , придбаного під час шлюбу за власні кошти.
З вказаним рішенням не погодився заінтересована особа ОСОБА_3 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду Донецької області від 22 вересня 2021 року та відмовити заявнику у відкритті провадження у справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, постановлено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наявністю спору про право, суд першої інстанції, враховуючи вимоги статті 315 ЦПК України, мав відмовити у відкритті провадження у справі, а за наявності інформації спору про право залишити заяву без розгляду. Крім того, суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил підсудності, визначеної статтею 316 ЦПК України, відповідно до якої заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення подається до суду за місцем її проживання, а зареєстрованим місцем проживання заявниці є: АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 жодним чином не повідомлявся про час та місце розгляду справи, судового рішення не отримував, а дізнався про таке рішення лише під час розгляду іншої справи.
Заявниця та заінтересована особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заінтересована особа ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 , який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. 
Заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені шляхом розміщення інформації на офіційному вебпорталі судової влади з посиланням на вебадресу ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень, SMS-повідомленням.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заінтересованої особи та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до договору позики від 01 жовтня 2009 року та розписки від 01 жовтня 2019 заявник ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_4 грошові кошти для придбання нежитлової нерухомості у місті Дніпропетровськ за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 90000 грн, що по курсу НБУ складає 10500 доларів США, та зобов`язана повернути їх до 01 жовтня 2019 року (а.с. 34, 35).
Згідно із розпискою від 20 червня 2020 року за договором позики б/н від 01 жовтня 2009 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_4 грошові кошти (готівкою) в сумі 285000 грн, що відповідно до умов договору складають 10500 доларів США, 20 червня 2020 року (а.с. 36).
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2011 року у справі №2-5979/11 визнано договір купівлі продажу в житловому будинку літ. А-9 нежитлового вбудовано - прибудованого приміщення № 1а- магазин з кафе, реєстраційний номер майна 20530851, загальною площею 331,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , від 09 листопада 2009 року б/н між ТОВ «ТРІВІУМ» та ОСОБА_1 дійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності без прийняття в експлуатацію нерухомого майна; на нежитлове вбудовано-прибудоване приміщення № 1а магазин з кафе в житловому будинку літ. А-9 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 388,8 кв.м. (а.с. 41-47).
Згідно із договором позики №1 та розпискою від 10 червня 2015 року заявник ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 880000 грн, що по курсу НБУ складає 40000 доларів США, для придбання нерухомості у Львівської області, Дрогобицькому районі, с. Новий Кропивник, та зобов`язалась повернути їх до 10 червня 2020 року (а.с. 4, 5).
Згідно із розпискою від 10 березня 2021 року за договором позики № 1 від 10 червня 2015 року ОСОБА_1 сплатила 10 березня 2020 року ОСОБА_2 грошові кошти (готівкою) в сумі 1080000 грн, що відповідно до умов договору складають 40000 доларів США (а.с 6).
Відповідно до витягів про право власності 11 липня 2021 року ОСОБА_1 придбала земельну ділянку площею 0,3858 га, кадастровий номер 4621285100:01:002:0101 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 662 від 11 липня 2015 року, форма власності приватна, розмір частки 1/1, адреса: Львівська область. Дрогобицький район, село Новий Кропивник, земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 4621285100:01:002:0100 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 659 від 11 липня 2015 року, форма власності приватна, розмір частки 1/1, адреса: Львівська область, Дрогобицький район, село Новий Кропивник, житловий будинок загальною площею 58,2 кв.м згідно договору купівлі-продажу житлового будинку серія та номер 656, від 11 липня 2015 року, форма власності приватна, розмір частки 1/1. адреса: АДРЕСА_2 (а.с. 7-8).
Рішенням Мар?їнського районного суду Донецької області від 20 липня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 3510000 грн (а.с. 14-15).
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених вимог ОСОБА_1 . 
Таке рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.
Згідно із частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Частиною 6 статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
Отже, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.
Задовольняючи заяву  ОСОБА_1  з підстав її доведеності суд першої інстанції зазначеного до уваги не взяв, що вбачається спір про право,а тому помилково розглянув заяву в порядку окремого провадження.
Таким чином, обраний ОСОБА_1 порядок захисту не відповідає визначеним процедурам судової діяльності з відправлення правосуддя, разом з тим, він не позбавлений можливості захистити свій правомірний інтерес у позовному, а не окремому провадженні.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги заінтересованої особи знайшли своє підтвердження про існування спору про право, однак суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та розглянув заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, в окремому провадженні.
Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 відповідно до п.п. 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасувати, залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду, роз`яснивши, що вона вправі звернутися з відповідними вимогами у порядку позовного провадження.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, судовий збір за її подання у сумі 681 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .
Керуючись статтями 259, 374, 376, 381-384, 388 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Мар?їнського районного суду Донецької області від 22 вересня 2021 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 681,00 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Судді                                                                         І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста