ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 500/1443/22 пров. № А/857/8798/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Судової-Хомюк Н. М., Шинкар Т. І., 
за участю секретаря судового засідання – Хабазні Ю. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Мандзієм О. П. об 11:48 год у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

                                                     В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить визнати протиправним рішення відповідача № 192450002986 про відмову в призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, та скасувати його; зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з часу звернення із заявою про призначення такої пенсії, тобто з 24.11.2021, зарахувавши до пільгового стажу період її роботи з 17.10.1985 по 14.09.2000.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем їй протиправно відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки записами трудової книжки серії НОМЕР_1 повністю підтверджується пільговий стаж роботи, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах, а довідкою від 22.11.2021 № 618, виданою ТДВ «Кременчанка», підтверджується наявний трудовий стаж та характер виконуваної роботи.
Протокольною ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до участі в справі як співвідповідача та прийнято заяву позивача про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивач просить: визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.09.2021 № 192450002986 про відмову в призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, та скасувати його; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з часу звернення із заявою про призначення такої пенсії, тобто з 24.11.2021, зарахувавши до пільгового стажу період її роботи з 17.10.1985 по 14.09.2000.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.09.2021 №192450002986 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до спеціального стажу позивача період роботи в ТВД «Кременчанка» з 17.10.1985 по 14.09.2000, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24.11.2021.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно з статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2. Звертає увагу, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або Списком № 2 повний робочий день, тобто не менше 80 відсотків робочого часу. Натомість, надані позивачем документи не містять відомостей про фактичну тривалість її пільгового стажу та про зайнятість повний робочий день і такі відомості не були встановлені органом Пенсійного фонду за результатами перевірки пільгового стажу позивача. Зазначає, що протягом 1990 року позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а тому цей період не підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи.
В судове засідання з апеляційного розгляду справи учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав. 
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала на різних підприємствах, що підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.10.1985, зокрема, з 17.10.1985 по 14.09.2000 працювала оздоблювальником виробів із деревини в Кременецькій мебельній фабриці, яка з лютого 1995 року у зв`язку з приватизацією перейменована на ВАТ «Кременчанка».
24.11.2021 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до принципу екстериторіальності заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, рішенням якого від 30.09.2021 № 192450002986 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, так як відсутній достатній стаж роботи на пільгових умовах. Так, страховий стаж позивача становить 31 рік 6 місяців 20 днів. За доданими документами до пільгового стажу роботи за Списком №2 не зараховано період з 17.10.1985 по 14.09.2000, оскільки в довідці пільгового характеру від 22.11.2021 №618, наданій ТДВ «Кременчанка», не зазначено зайнятість повний робочий день та фактичну тривалість пільгового стажу, а згідно з актом про результати перевірки пільгового стажу від 07.04.2021 №1107 не встановлено наявність відомостей про фактичну тривалість робочого часу, кількість відпрацьованих днів.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 03.12.2021 №1900-0209-8/36125 повідомлено позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за віком відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та про набуття права на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» після досягнення 63-річного віку з 24.01.2031.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача за призначенням пенсії за віком вона досягла відповідного віку, має достатній загальний та спеціальний стаж, з урахуванням зарахованого відповідачем самостійно та з урахуванням періоду з 17.10.1985 по 14.09.2000 на посаді оздоблювач (меблевих деталей), віднесеній до Списку №2, а тому має право на пенсію за віком на підставі пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року».
Такі ж норми передбачені пунктом "б" частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на  видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі – Порядок № 383), встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, протягом повного робочого дня, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент подання заяви про призначення пенсії (24.11.2021), позивач досягнула віку, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах (53 роки), цей факт відповідачами не оспорюється, як і достатність загального стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах (31 рік 06 місяців 20 днів).
Щодо покликання пенсійного органу на неможливість підтвердження пільгового стажу ОСОБА_1 за період з 17.10.1985 по 14.09.2000 з огляду на відсутність уточнюючої довідки з відомостями про зайнятість її повний робочий день, то суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.
Як підтверджується записами трудової книжки, позивач працювала в Кременецькій мебельній фабриці (перейменованій на ВАТ «Крементанка») у період з 17.10.1985 по 14.09.2000 оздоблювальником виробів із деревини. Прийнята на роботу згідно з указом №154 від 16.10.1985 та звільнена за власним бажанням на підставі наказу № 7 від 14.09.2000.
Слід зазначити, що зміст трудової книжки позивача підтверджує її працевлаштування в спірний період. При цьому, записи за спірний період внесені відповідно до вимог законодавства, засвідчені відповідними печатками підприємства, вказано реквізити розпорядчих актів про призначення та звільнення, і дефекти щодо вчинення записів відсутні.
Тобто, період роботи позивача з 17.10.1985 по 14.09.2000 підтверджується записами в трудовій книжці.
Так, роботи, виконувані позивачем, були передбачені Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, чинними на відповідний період роботи позивача, що не заперечується відповідачами.
Крім цього, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 22.11.2021 №618, наданій ТДВ «Кременчанка», ОСОБА_1 працювала повний робочий день на Кременецькій меблевій фабриці в період з 17.10.1985 по 14.09.2000. Виконувала роботу оздоблювача (меблевих деталей), була занята на роботах із застосуванням лакофарбованих матеріалів, що містять шкідливість речовин не нижче 3 класу небезпеки, за посадою оздоблювальниця (меблевих деталей), що передбачена Списком № 2, розділ 21, підрозділ 6, код КП 2230602а-16314, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.
Відповідно до характеристики виконуваної роботи, виданої ТДВ «Кременчанка», ОСОБА_1 працювала на Кременецькій меблевій фабриці та обіймала посаду оздоблювальниці V розряду в оздоблювальному цеху та виконувала роботу, яка характеризується наступними ознаками: лакування НЦ і ПЕ лаками наливом І розпилювання, гуртування, шліфування лакових покриттів, освіження, зняття залишків пасти, полірування, тонування, парафінування та розрівнювання. Зазначено, що ТДВ «Кременчанка» є правонаступником ВАТ «Кременчанка» згідно з Статутом ТДВ «Кременчанка», затвердженим рішенням установчих зборів засновників, протокол № 1 від 05.12.2012. У зв`язку з приватизацією, Кременецька меблева фабрика перейменована на ВАТ «Кременчанка» з 09.02.1995.
Згідно з висновком щодо якості проведеної атестації робочих місць за умовами праці № 118/05 від 12.08.2003 у ВАТ «Кременчанка» була проведена атестація робочих місць. Даний висновок посвідчує той факт, що наказом по установі від 27.12.1994 № 64 «Про затвердження переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яких надається право на пільги та компенсації за результатами проведеної атестації робочих місць» обґрунтовано підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно з Списком № 2 працівникам робочих місць - оздоблювач (меблевих деталей).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що неналежний облік первинних документів роботодавцем не може бути підставою для виключення такого періоду роботи з стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії. Відтак, безпідставними є доводи скаржника щодо непідтвердження пільгового стажу позивача за спірний період з огляду на невстановлення при проведенні перевірки відомостей про фактичну тривалість робочого часу та кількість відпрацьованих днів позивачем.
Разом з тим, як обґрунтовано заявляє скаржник, при обчисленні пільгового стажу суд першої інстанції не дослідив перебування позивача протягом 1990 року у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та у відпустці до досягнення дитиною шестирічного віку.
Відповідно до частини другої статті 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Відпустка без збереження заробітної плати, згідно із частиною шостою статті 179 КЗпП України, надається, у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, одному з батьків дитини в обов`язковому порядку тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом статті 20 Закону № 1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Апеляційний суд зазначає, що відпустка по догляду за дитиною від трьох років і до досягнення нею шестирічного віку надається без збереження заробітної плати і, як наслідок, страхові внески страхувальник за застраховану особу не сплачує.
Разом з тим, підпунктом 4 пункту 3-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV визначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 1 січня 2004 року до часу запровадження сплати страхових внесків (єдиного внеску) за жінок, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
В свою чергу, сплату страхових внесків (єдиного внеску) за жінок, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку запроваджено Законом України від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», який набрав законної сили з 01.01.2016.
Відтак, період перебування позивача у відпустці для догляду за дитиною підлягає зарахуванню до страхового та пільгового стажу позивача для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що стаж роботи позивача за Списком №2 становить більше 10 років.
Тому відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за віком, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 53 років, мала необхідний страховий стаж, у тому числі на роботах за Списком № 2 – більше 10 років, з посиланням на відсутність підтвердження пільгового стажу, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.
Враховуючи викладене, колегія судів погоджується з висновком суд першої інстанції, що ОСОБА_1 набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, отже, її позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Також, враховуючи ту обставину, що із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач звернулася до відповідача 24.11.2021, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності призначення позивачу пенсії з 24.11.2021, що узгоджується з нормами статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім того, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі № 500/1443/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 17.10.2022