ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року 
м. Київ
cправа №  916/796/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ткаченко Н. Г. - головуючого, Жукова С. В., Огородніка К. М.

за участю секретаря судового засідання Громак В. О.

за участю ліквідатора арбітражного керуючого Бови Д. В. (в режимі відеоконференції) 

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Шанс-2013" 
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2022
та постанову Господарського суду Одеської області від 07.10.2021
у справі № 916/796/21
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Олійно-жирова компанія" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шанс-2013"
про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.04.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Шанс-2013".

Постановою Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 у справі №916/796/21 (суддя Лепеха Г. А.) ТОВ "Шанс-2013" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Бову Дарію Володимирівну.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2022 (колегія суддів: Аленін О. Ю. - головуючий, Богатир К. В., Філінюк І. Г.) постанову Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 у справі № 916/796/21 залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ "Шанс-2013" просить постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2022 та постанову Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 у справі № 916/796/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання розпорядника майна Бови Д. В. про визнання боржника банкрутом, а справу № 916/796/21 направити до Господарського суду Одеської області на стадію розпорядження майна боржника.

ТОВ "Шанс-2013" зазначає, що суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №908/794/19, від 19.11.2020 у справі №908/2755/19, від 15.06.2021 у справі №916/1950/16, від 29.07.2021 у справі №925/409/20 та не з`ясували як актив, так і пасив боржника, не порівняли їх дані.

Крім того, боржник стверджує, що судами попередніх інстанцій не досліджено та не надано оцінку діям розпорядника майна щодо встановлення вартості активів, зокрема, щодо проведення аналізу фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, не проаналізовано та не описано, на підставі чого суди дійшли висновку про відсутність активів у боржника, за рахунок яких можна було б погасити кредиторську заборгованість.

ТОВ "Шанс-2013" вважає, що суд апеляційної інстанції, погодившись з висновками суду першої інстанції, фактично змінив мотивувальну частину судового рішення суду першої інстанції, врахувавши доводи боржника, які були зазначені в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні арбітражний керуючий Бова Д. В. просила касаційну скаргу             ТОВ "Шанс-2013" залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 

До касаційного суду 14.10.2022 надійшло клопотання представника заявника касаційної скарги адвоката Самоха М. Ю. про відкладення розгляду справи, яке мотивоване неможливістю його явки в судове засідання 19.10.2022 у зв`язку із участю цього дня в судових засіданнях у справах, які розглядаються в Одеському окружному адміністративному суді та Господарському суду міста Києва.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

Учасники справи не обмежені законом в кількості уповноважених осіб для представництва їх інтересів у тому числі і в суді касаційної інстанції.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Як вбачається із матеріалів справи, учасники справи належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, виходячи зі змісту ст. ст. 202, 216 ГПК України.

Крім того, явка представників сторін у судове засідання Касаційного господарського суду обов`язковою не визнавалась, а вимоги та доводи заявника касаційної скарги викладені у касаційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н. Г., пояснення арбітражного керуючого                Бови Д. В., обговоривши доводи касаційної скарги та  перевыривши матерыали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій,         ТОВ "Торговий дім "Олійно-жирова компанія" звернулось до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Шанс-2013", посилаючись на неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошових зобов`язань перед кредитором.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.04.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Шанс-2013", визнано грошові вимоги ТОВ "Торговий дім "Олійно-жирова компанія" до боржника у сумі 8 513    150,00 грн; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна ТОВ "Шанс-2013" призначено арбітражного керуючого Бову Дарію Володимирівну.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.08.2021 визнано вимоги кредиторів ТОВ "Шанс-2013", а саме ТОВ "Торговий дім Олійно-жирова компанія з вимогами до боржника в сумі 8 513    150,00 грн та ТОВ "Хот-Сток" з вимогами до боржника в сумі 135    000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.08.2021 зобов`язано обов`язати розпорядника майна організувати проведення зборів кредиторів у відповідності зі ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства, вирішити питання відносно подальшого розгляду справи та відповідні протоколи надати суду.

На виконання зазначеної ухвали та положень Кодексу України з процедур банкрутства 06.09.2021 розпорядником майна ТОВ "Шанс-2013" проведено загальні збори кредиторів, де прийнято рішення щодо обрання голови та секретаря зборів кредиторів, визначено склад комітету кредиторів та прийнято рішення про звернення до Господарського суду Одеської області з клопотанням про визнання ТОВ "Шанс- 2013" банкрутом та призначення ліквідатором боржника арбітражного керуючого Бови Дарії Володимирівни.

Зазначені рішення оформлені протоколом №1 загальних зборів кредиторів від 06.09.2020.

З огляду на прийняті рішення, арбітражний керуючий Бова Д. В. звернулась до суду першої інстанції із відповідним клопотанням про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури та призначення її ліквідатором боржника. 

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що з метою виявлення та збереження майна боржника розпорядником майна були направлені запити до відповідних органів та установ, а саме: Головного управління ДПС в Одеській області, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Морської адміністрації, Державної служби України з питань праці, Державної космічної агентства України, ПАТ "Укрзалізниця", Українського державного центру радіочастот, Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області, Головного Управління Держпродспоживслужби в Одеській області, Одеської митниці Держмитслужби, Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області. Згідно з наданими відповідями у ТОВ "Шанс-2013" відсутні будь-які активи.

Крім того розпорядником майна отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо боржника та витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, згідно з якою у боржника відсутнє нерухоме майно.

Також, відповідно до Реєстру цивільних повітряних суден України за ТОВ "Шанс-2013" не зареєстровано повітряних суден.

Розпорядником майна проаналізовано бази даних та інформаційно- довідкові системи ДП "Український інститут інтелектуальної власності", відповідно до яких відсутня інформація щодо ТОВ "Шанс-2013" як власника.

Відповідно до загальнодоступної інформаційної бази національної комісії з цінних паперів та Фондового ринку інформація щодо ТОВ "Шанс-2013" як власника пакетів голосуючих акцій (5 відсотків і більше) акціонерних товариств відсутня.

Згідно з результатами пошуку в автоматизованій системі виконавчих проваджень щодо ТОВ "Шанс-2013" як стягувача та боржника записів не знайдено.

За результатами проведеної розпорядником майна інвентаризації у ТОВ "Шанс-2013" не виявлено майна, а дебіторська заборгованість, яка обліковується на балансі товариства не підтверджена первинним документами у зв`язку з їх відсутністю.

Розпорядником майна також проведено фінансовий аналіз, за результатами якого встановлено ознаки неплатоспроможності підприємства. Можливість відновлення платоспроможності боржника не вбачається із врахуванням, що підприємство не має активів для продовження повноцінної діяльності - відсутні оборотні та необоротні активи, які дали б можливість відновити господарську діяльність підприємства.

Суди попередніх інстанцій ухвалюючи оскаржувані судові рішення дійшли висновків, що боржник неспроможний самостійно відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше, як через застосування ліквідаційної процедури.

Згідно зі ст. 1 КУзПБ банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури; боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 205 ГК України у разі неспроможності суб`єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів він може бути оголошений за рішенням суду банкрутом. 

Отже, боржник визнається банкрутом за умови встановлення господарським судом його неспроможності відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані вимоги кредиторів інакше, як через застосування ліквідаційної процедури. 

Під ліквідацією розуміється припинення боржника, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення в порядку КУзПБ вимог кредиторів шляхом продажу його майна. 

Статтею 49 КУзПБ визначено, що у підсумковому засіданні суду у процедурі розпорядження майном боржника здійснюється перехід до наступної судової процедури (процедури санації, ліквідації) або закривається провадження у справі. До закінчення процедури розпорядження майном боржника збори кредиторів приймають одне з таких рішень: схвалити план санації та подати до господарського суду клопотання про введення процедури санації і затвердження плану санації; подати до господарського суду клопотання про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. У разі наявності обставин, що не дають зборам кредиторів можливості у встановлені строки прийняти одне з таких рішень, збори кредиторів можуть прийняти рішення про звернення до господарського суду з клопотанням про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом. У підсумковому засіданні господарський суд ухвалює одне з таких судових рішень: ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом; ухвалу про введення процедури санації та затвердження плану санації у разі схвалення плану санації боржника зборами кредиторів та погодження його забезпеченими кредиторами в порядку, встановленому цим Кодексом; постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство. У разі якщо зборами кредиторів у межах строку дії процедури розпорядження майном не прийнято жодного з передбачених цією статтею рішень, господарський суд за наявності ознак банкрутства протягом п`яти днів після закінчення процедури розпорядження майном боржника приймає постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Затверджуючи план санації, господарський суд перевіряє, чи дотримано порядок його схвалення. З дня визнання господарським судом боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або введення процедури санації процедура розпорядження майном та повноваження розпорядника майна припиняються.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 КУзПБ у випадках, передбачених цим Кодексом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.

Постанова господарського суду про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є, за своєю правовою природою, судовим рішенням, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом, належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Тож завдання підсумкового засідання суду полягає у з`ясуванні ознак банкрутства та наявності можливості визначення наступної судової процедури і подальшого здійснення провадження у справі. При винесенні постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, має бути доведено факт неплатоспроможності боржника, як того вимагає ст. 205 ГК України, відповідно до положень частини четвертої якої суб`єкт господарювання може бути оголошений банкрутом за рішенням суду, у разі неспроможності суб`єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №908/794/19, від 19.11.2020 у справі № 908/2755/19, від 15.06.2021 у справі №916/1950/16, від 29.07.2021 у справі № 925/409/20, на які посилається у своїй касаційній скарзі боржник.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що визнані судом вимоги кредиторів до ТОВ "Шанс-2013" становлять 8    648    150,00 грн, в той час як активи в боржника для задоволення вимог кредиторів відсутні.

Крім того, суди попередніх інстанцій врахували, що зборами кредиторів прийнято рішення про звернення до Господарського суду Одеської області з клопотанням про визнання ТОВ "Шанс-2013" банкрутом та призначення ліквідатором боржника арбітражної керуючої Бови Д. В.

Враховуючи наведені обставини щодо відсутності активів у боржника для задоволення вимог кредиторів, які визнані судом першої інстанції на загальну суму 8    648    150,00 грн, відсутності поліпшення фінансового стану боржника з моменту відкриття провадження у справі про його банкрутство, прийняття зборами кредиторів рішення про застосування до боржника судової процедури ліквідації банкрута, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для припинення процедури розпорядження майном боржника, визнання його банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Доводи боржника про те, що судами попередніх інстанцій не досліджено та не надано оцінку діям розпорядника майна щодо встановлення вартості активів, зокрема, шляхом проведення аналізу фінансово-господарського стану боржника, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та встановленими судами попередніх інстанцій обставинами.

Таким чином висновки судів попередній інстанцій у справі, яка розглядається, не суперечать правовим позиціям, викладеним у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №908/794/19, від 19.11.2020 у справі № 908/2755/19, від 15.06.2021 у справі №916/1950/16, від 29.07.2021 у справі № 925/409/20.

Касаційний суд відхиляє також доводи ТОВ "Шанс-2013" про те, що суд апеляційної інстанції, погодившись з висновками суду першої інстанції, фактично змінив мотивувальну частину судового рішення суду першої інстанції, оскільки обґрунтування судом апеляційної інстанції відповідей на доводи апеляційної скарги не є зміною судового рішення суду першої інстанції.

Решта аргументів скаржника зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи, що знаходиться поза межею повноважень суду касаційної інстанції.

Разом з тим суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд касаційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, і доводи, викладені у касаційних скаргах, наведеного не спростовують.

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, Касаційний господарський суду у складі Верховного Суду дійшов висновку про залишення касаційної скарги ТОВ "Шанс-2013" без задоволення, а постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2022 та постанови Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 у справі №916/796/21 - без змін.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шанс-2013" - залишити без задоволення.

Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2022 та постанову Господарського суду Одеської області від 07.10.2021 у справі №916/796/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя                                                                      Ткаченко Н. Г. 

Судді                                                                                          Жуков С. В.

                                                                                          Огороднік К. М.