ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1070/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/811/19 Категорія: 314000000 	Позарецька С. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       08 вересня 2022 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Вініченка Б.Б., Новікова О.М.
За участі секретаря Чуйко А.В.
       
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
відповідач - ТОВ «Рената»;
треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ТОВ «Рената» - адвокат Демчик В.І.

розглянувши в м. Черкаси у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената» - адвоката Демчика Василя Івановича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 червня 2022 року, постановлене під головуванням судді Позарецької С.М. у залі № 6 Придніпровського районного суду м. Черкаси 08.06.2022 року о 10 год. 35 хв., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -
в с т а н о в и в :

       30.01.2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом (в остаточній редакції від 06.05.2022 року, прийнятій судом 07.06.2022 року) до ТОВ «Рената» про стягнення грошових коштів. 
       В обґрунтування позовних вимог позивачі вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Після його смерті між спадкоємцями (позивачі у справі) та ТОВ «Рената» виник спір щодо поділу майна, враховуючи, що ОСОБА_5 був одним із засновників цього товариства (розмір внеску до статутного фонду становить 22500 грн.).
       Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.06.2016 року визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на частку в розмірі 11,25 (одинадцять цілих двадцять п`ять сотих) % в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . 
       Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право на частку в розмірі 11,25 (одинадцять цілих двадцять п`ять сотих) % в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената», яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Вирішено питання судових витрат.
В червні 2016 року позивачі звернулися до ТОВ «Рената» щодо їхнього вступу, як члена товариства до товариства. 
       Однак, ОСОБА_3 (один із засновників) надав протокол № 7 загальних зборів товариства від 20.06.2016 року про відмову у прийнятті позивачів у товариство, як спадкоємців після смерті ОСОБА_5 . 
       Також цим же рішенням визначено вартість частки померлого ОСОБА_5 у майні товариства 22,5% статутного капіталу, її вартість, як зазначено, товариство визначить на день його смерті згідно даних бухгалтерського обліку, а після визначення вартості частки померлого, спадкоємцям будуть здійснені виплати в рівних частинах по 11,25% кожному у грошовій формі частки у майні товариства, яка належала ОСОБА_5 не пізніше шести місяців з дня прийняття цього рішення.
Проте, на час звернення позивачів до суду з даним позовом, вартість їхніх часток так і не була відшкодована спадкоємцям. Також позивачі вказують у позові, що не мають інформації про дійсну вартість належних їм часток.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять суд стягнути з ТОВ «Рената» на їхню користь вартість частки співвласників в об`єкті нерухомого майна ТОВ «Рената», що за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 1590199 грн. Стягнути на користь позивачів з відповідача належну їм частку прибутку, одержаного ТОВ «Рената» за період з 2017 року по 2019 року включно у розмірі 126427 грн. 50 коп. в рівних частинах; вирішити питання про судові витрати.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задоволено частково.
         Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената» (м. Черкаси, бульв. Шевченка, 349, код ЄДРПОУ 22788879) на користь ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_2 , зареєстрована: АДРЕСА_3 , код НОМЕР_1 ) грошові кошти в розмірі 795099 грн. 50 коп.
       Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената» (м. Черкаси, бульв.Шевченка, 349, код ЄДРПОУ 22788879) на користь ОСОБА_2 (проживає: АДРЕСА_4 , зареєстрований: АДРЕСА_5 , код НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 795099грн. 50коп
В іншій частині відмовлено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената» (м. Черкаси, бульв.Шевченка, 349, код ЄДРПОУ 22788879) на користь ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_2 , зареєстрована: АДРЕСА_3 , код НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 5746 грн. 95 коп.
         Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената» (м. Черкаси, бульв. Шевченка, 349, код ЄДРПОУ 22788879) на користь ОСОБА_2 (проживає: АДРЕСА_4 , зареєстрований: АДРЕСА_5 , код НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 14012грн. 99 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Рената" через свого представника адвоката Демчика В.І. оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. 
В обгрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник вказує, що з оскаржуваним рішенням районного суду не погоджується повністю, вважає його незаконним, необгрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення підлягає скасуванню.
Апеляційна скарга мотивована скаржником тим, що спір щодо визначення та виділення частки кожному із позивачів вже було вирішено рішенням від 21.06.2016 року, на що суд не звернув уваги.
Повторне звернення позивачів з тим же предметом та підставами позову, саме зобов`язати ТОВ "Рената" виділити позивачам частки у статутному капіталі ТОВ "Рената" мало наслідком для суду першої інстанції підстави, визначені п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України для винесення ухвали про відмову у відкритті провадження у справі щодо вказаної позовної вимоги.
В той же час, скаржник вважає, що судом першої інстанції вище вказаного дотримано не було, що призвело до порушення норм процесуального права ( п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України), яке виразилось в незаконному відкритті провадження у справі, та як наслідок винесення в подальшому незаконного рішення.
       При цьому, скаржник зазначає в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції вдався до порушення п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та не здійснив закриття провадження у справі щодо позовної вимоги про зобов`язання ТОВ "Рената" виділити позивачам частки у статутному капіталі ТОВ "Рената".
       Скаржник посилається, суд першої інстанції вдався до порушення ч. 6 ст. 185 ЦПК України та незаконно прийняв до розгляду заяву позивачів від 06.05.2022 року про уточнення розміру позовних вимог.
       В апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції застосував ч.ч. 1,2 ст. 23 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю" від 06.02.2018 року, який набув чинності з 17.06.2018 року, в той час як спірні правовідносини щодо спадщини померлого ОСОБА_5 виникли в 2012 році, та на які поширював свою дію Закон України "Про господарські товариства".
       Всупереч вимогам ч. 4 ст. 77 ЦПК України, суд першої інстанції взяв до розгляду неналежний доказ, вказує скаржник, а саме: висновки комплексної судової будівельно-технічної та судово-економічної експертизи № 279-280/1587-1589/21-23 від 29.12.2021 року, якою вартість нерухомого майна ТОВ "Рената" встановлена не на день відкриття спадщини 2012 рік, а на 2021 рік, що згідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України призвело до неправильного вирішення справи, і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
       В апеляційній скарзі представник ТОВ "Рената" - адвокат Демчик В.І. просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.06.2022 року у справі № 711/811/19 в частині задоволення позовних вимог позивачів, та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів з ТОВ "Рената" на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
05 серпня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Хворова В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.
       У відзиві зазначається, що скаржник не звернув увагу на те, що рішенням суду від 21.06.2016 року за позивачами було визнано право власності на ідеальну частку у статутному капіталі ТОВ "Рената", а рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.06.2022 року, частку у вище зазначеному товаристві виділено, визначено вартість та стягнута вартість на користь позивачів. Тобто, предмет розгляду обох справ був різним, та спір між позивачами та відповідачем вирішений не був.
       Стосовно тверджень скаржника щодо незаконності прийняття до розгляду заяви позивачів від 06.05.2022 року про уточнення позовних вимог, представник позивачів вказує, що дані аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та такими, які не розкривають суті поданої позовної заяви про уточнення позовних вимог з боку позивачів.
       Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції за ухвалою суду, КНІСЕ було прроведено комплексну судову бедівельно-технічну експертизу, в якій чітко було визначено вартість частки майна ТОВ "Рената", а також визначена вартість частки прибутку одержаного ТОВ "Рената", а також визначена вартість частки прибутку одержаного ТОВ "Рената" за період з 2017 року по 2019 рік.
Під час подання позову позивачами їм не була відома вартість належної позивачам частки, тому після проведення судової експертизи виникла необхідність у подані заяви про уточнення позовних вимог, де позивачами була зазначена конкретна сума стягнення вартості належної їм частки з відповідача без зміни предмета та підстав позову. 
       У відзиві представник ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - адвокат Хворов В.В. просить апеляційну скаргу представника ТОВ "Рената" залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.06.2022 року залишити в силі.
       Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивачів та відповідача, які з?явились в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених вимог, вказавши, що позивачі прийняли спадщину, а згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.06.2016 року визнано за позивачами по 11,25% статутного капіталу ТОВ «Рената», однак вони не можуть у повній мірі реалізувати свої права, як спадкоємці, тому звернулись до суду з даним позовом.
       Стягуючи грошові кошти, суд виходив з проведеної експертизи № 279-280/1587-1589/21-23 від 29.12.2021 року, згідно якої частки співвласників в об`єкті нерухомого майна ТОВ «Рената» у співвідношенні 22,5% до 77,5 частин права власності: - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22,5 % по вартості 1590199 грн.; ТОВ «Рената» 77,5 % по вартості 5477353 грн. , а всього 100% по вартості 7067552 грн.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що рішення суду першої інстанції оскаржується скаржником лише в частині задоволених позовних вимог, а тому рішення суду апеляційним судом переглядається в межах доводів апеляційної скарги, а саме в частині задоволення позовних вимог судом першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , один із засновників ТОВ «Рената». Після його смерті між спадкоємцями, позивачами по справі та ТОВ «Рената» виник спір щодо поділу майна, враховуючи, що ОСОБА_5 був одним із засновників цього товариства (розмір внеску до статутного фонду 22500 грн.).
        Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 21.06.2016 року визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на частку в розмірі 11,25 (одинадцять цілих двадцять п`ять сотих) % в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право на частку в розмірі 11,25 (одинадцять цілих двадцять п`ять сотих) % в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената», яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Вирішено питання про судові витрати. Дане судове рішення набрало законної сили.
       Ухвалою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 31.08.2017 року вказане судове рішення роз?яснено і зазначено, що після набрання законної сили рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21.06.2016 року у справі № 711/747/16ц: 1) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своє право на частки в розмірі по 11,25 % кожного в статутному капіталі ТОВ «Рената», які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 можуть реалізувати шляхом або вступу до ТОВ «Рената» в якості учасників, або шляхом отримання вказаної частки у майновій (грошовій чи натуральній) формі, подавши відповідне звернення до ТОВ «Рената»;
       2) якщо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 після визначення у грошовій, чи натуральній формі належної їм частки в статутному капіталі ТОВ «Рената», вважатимуть, що їх майно перебуває у чужому незаконному володінні, та в добровільному порядку вирішити спір щодо повернення майна неможливо, вони вправі подати до суду відповідний віндикаційний позов. При вирішенні цього спору і буде надана правова оцінка законності дій особи, яка відчужила спірне майно та добросовісності набувача такого майна; 3) оскільки позовних вимог про участь або вступ ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ТОВ «Рената», як і вимог щодо визначення форми (грошової чи натуральної) отримання позивачами належної їм частки в статутному капіталі товариства суду у справі № 711/747/16-ц не було заявлено, то такі вимоги і не були предметом судового розгляду у справі №711/747/16-ц. Вказане судове рішення набрало законної сили 19.09.2017 року.
       Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що за позивачами рішенням суду визнано в порядку спадкування за законом право на частку в розмірі по 11,25 (одинадцять цілих двадцять п`ять сотих) % кожному у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .
       Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що у червні 2016 року позивачі зверталися до ТОВ «Рената» щодо їхнього вступу до товариства. Проте, відповідно до рішення, яке викладене у протоколі № 7 загальних зборів товариства від 20.06.2016 року, відмовлено у прийнятті позивачів у товариство, як спадкоємців після смерті ОСОБА_5 . 
       Також цим же рішенням визначено вартість частки померлого ОСОБА_5 у майні товариства 22,5% статутного капіталу, її вартість, як зазначено, товариство визначить на день його смерті згідно даних бухгалтерського обліку, а після визначення вартості частки померлого, спадкоємцям буде здійснено виплатити в рівних частинах по 11,25% кожному у грошовій формі частку у майні товариства, яка належала ОСОБА_5 не пізніше шести місяців з дня прийняття цього рішення.
       Колегія суддів апеляційного суду, вважає за важливе  вказати, що конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
       Частиною першою статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Хворов В.В. в інтересах ОСОБА_1 21.02.2018 року звертався письмово до директора ТОВ «Рената» ОСОБА_3 щодо добровільного вирішення питання про оцінку частки спадкоємців та після оцінки вартості частки, просив повернути їм частку в грошовій або натуральній формі.
Даних про надання Товариством «Рената» відповіді на звернення від 21.02.2018 року, матеріали справи не містять.
       Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Рената» належить нерухоме майно (нежитлові приміщення), по АДРЕСА_1 , відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Судом досліджувався технічний паспорт на вказане майно.
Відповідно до висновку експертизи № 279-280/1587-1589/21-23 від 29.12.2021 року частки співвласників в об`єкті нерухомого майна ТОВ «Рената» за адресою: АДРЕСА_1 у співвідношенні 22,5% до 77,5% частин правам власності:
- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22,5% по вартості 1590199 грн.; ТОВ «Рената» 77,5% по вартості 5477353грн., а всього 100% по вартості 7067552грн.; 
- визначені варіанти розділу вказаного об`єкта нерухомого майна між співвласниками;
- питання щодо визначення дійсної (ринкової) вартості майна ТОВ «Рената», в т.ч. об`єктів нерухомого майна ( АДРЕСА_1 ), основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна виробничого призначення, з урахуванням майнових зобов`язань ТОВ «Рената», не належить до завдань судової експертизи;
- розмір дивідендів, що підлягають виплаті спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від фінансово-господарської діяльності ТОВ «Рената» в період з 2017 року по 2019 рік включно, з урахуванням частки у ТОВ «Рената» в розмірі 11,25% кожного, визначається у розмірі 126427,50 грн., у т.ч., ОСОБА_1 - 63213,75 грн., ОСОБА_2 - 63213,75 грн.
       Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає слід відзначити, що предметом позову у даній справі, є стягнення з ТОВ «Рената» частки в статутному капіталі Товариства та частини прибутку, одержаного товариством 2017 по 2019 роки.
       У відповідності до ст. 113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.
       Згідно ст. 114 ЦК України учасником господарського товариства може бути фізична або юридична особа. Обмеження щодо участі у господарських товариствах може бути встановлено законом.
       Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України (чинної на день реєстрації ТОВ «Рената») товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.
       Частиною п`ятою статті 147 ЦК України передбачено, що частка в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 цього Кодексу.
       Згідно з абзацами 1, 2 частини другої статті 148 ЦК України за домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Якщо вклад до статутного капіталу був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати винагороди.
       Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що одержання статусу спадкоємця померлого учасника товариства засвідчує перехід до спадкоємця майнових прав померлого (частка в статутному капіталі, яка належала померлому учаснику товариства), та дає йому право на вступ до господарського товариства або отримання у грошовій формі вартості частини майна, пропорційної його частці у статутному капіталі товариства, або за домовленістю між учасником та товариством шляхом передання майна в натурі.
       Схожий за змістом висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21 травня  2020 року в справі № 127/4014/17 (провадження № 61-45862св18).
       Відповідно до Закону № 2275-VIII від 06.02.2018 р., статті 147 та 148 ЦК України виключені (набрання чинності 17.06.2018 року).
       Як передбачалось ст. 55 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, враховуючи, що Закон втратив чинність у частині, що стосується Товариств з обмеженою відповідальністю та Товариств з додатковою відповідальністю на підставі Закону № 2275-VIII від 06.02.2018 (набув чинності 17.06.2018 року) при реорганізації  юридичної особи, учасника товариства, або у зв?язку із смертю громадянина, учасника товариства,  правонаступники (спадкоємці)  мають переважне право вступу до цього товариства. 
       При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню.
       Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції під час розгляду даної справи, представник позивачів звертався письмово до директора ТОВ «Рената» Ласінського О.М. щодо добровільного вирішення питання про оцінку частки спадкоємців та після оцінки вартості частки, просив повернути їм частку в грошовій формі або натуральній формі.
       Даних про надання ТОВ «Рената» відповіді на звернення від 21.02.2018 року не має.
       Таким чином, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що позивачі, як спадкоємці у встановленому законом порядку звернулися до відповідача із заявою про виплату їм коштів у рахунок вартості частки в статутному капіталі, проте заява розглянута не була.
       Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном, як особливим об?єктом, вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов?язки.
       За змістом частини першої статті 66 та статті 139 ГК України майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб?єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших, передбачених законом формах обліку майна підприємства.
       Таким чином, судом першої інстанції вірно було вказано, що вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства.
       За наявності спору між учасником товариства (в даному випадку спадкоємцями учасника товариства) та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. 
       Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами, враховуючи норми ст. 76 ЦПК України, в тому числі, висновком експертизи.
       Отже, вартість частини майна товариства, належна до сплати учаснику, який виходить із цього товариства, має визначатися із дійсної (ринкової) вартості об?єкта оцінки, з урахуванням всього майна товариства, що і було зазначено судом першої інстанції.
Вище зазначені правові висновки, викладені у постанові ВП ВС від 24.04.2018 року у справі № 925/1165/14.
       Так, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
         Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 року (набув чинності з 17.06.2018 року) у разі смерті або припинення учасника товариства його частка переходить до його  спадкоємця чи правонаступника без згоди учасників товариства. У разі смерті, оголошення судом безвісно відсутнім або померлим учасника - фізичної особи чи припинення учасника - юридичної особи, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, та якщо протягом року з дня закінчення строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством,  спадкоємці (правонаступники) такого учасника не подали заяву про вступ до товариства відповідно до закону, товариство може виключити учасника з товариства. Таке рішення приймається без врахування голосів учасника, який виключається. Якщо частка такого учасника у статутному капіталі товариства становить 50 відсотків або більше, товариство може приймати рішення, пов`язані з ліквідацією товариства, без врахування голосів цього учасника.
         Вартість частки учасника визначається , виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру  частки такого  учасника. Товариство виплачує учаснику, який вийшов з товариства, вартість його частки або передає майно лише пропорційно до розміру оплаченої частини частки такого учасника. Товариство зобов`язане надавати учаснику, який вийшов з товариства, доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості його частки.  
       Положення частин восьмої - одинадцятої цієї статті застосовуються також до відносин щодо наслідків прийняття загальними зборами учасників рішення про виключення учасника з товариства. Не пізніше 30 днів з дня прийняття загальними зборами учасників такого рішення товариство зобов`язане повідомити колишньому учаснику (його спадкоємцю, правонаступнику) вартість його частки. Вартість частки визначається станом на день, що передував  дню прийняття  загальними зборами  учасників рішення  про виключення учасника з товариства. Правила цієї статті застосовуються також до відносин щодо виходу з товариства  спадкоємця чи правонаступника учасника частин 8, 11, 13, 14 ст. 28 цього Закону).
       Враховуючи вище викладене, судом першої інстанції вірно вказано, що позивачі, як спадкоємці померлого ОСОБА_5 , звернувшись до відповідача із заявою від 21.02.2018 року про виплату їм коштів чи виділ майна в натурі в рахунок вартості частини майна померлого учасника товариства пропорційній їхній частці в статутному капіталі ТОВ «Рената», враховуючи рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 21.06.2016 року, діяли відповідно до вимог чинного законодавства та, не отримавши вартості своєї частки в майні, правомірно звернулися до суду.
Рішенням загальних зборів учасників товариства від 20.06.2016 року № 7 було відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у прийнятті їх до учасників товариства. 
Виходячи із змісту вказаного рішення вбачається, що учасники товариства усвідомлювали необхідність визначення вартості частки померлого ОСОБА_5 у майні товариства і визначили, що після визначення такої частки спадкоємцям в рівних частинах по 11,25% кожному буде у грошовій формі виплачена частка у майні не пізніше шести місяців з дня прийняття цього рішення.
       Між тим, як на час звернення позивачів до суду з цим позовом, так і на час судового розгляду справи, ні грошові кошти, ні майно в натурі їм товариством передані не були, незважаючи на обов`язок останнього.
Так, моментом вибуття померлого ОСОБА_5 із складу учасників ТОВ «Рената» є день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Позивачі своєчасно звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що встановлено судовим рішенням від 21.06.2016 року.
       Нотаріусом відмовлено у видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину, оскільки не прослідковувалось те, що ОСОБА_5 був засновником товариства та має частку у статутному капіталі ТОВ «Рената». 
Отже, раніше вказаним судовим рішенням за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано право в порядку спадкування за законом на частку у розмірі по 11,25% за кожним у статутному капіталі «Рената». 
       Таким чином, відповідну виплату або передачу майна в натурі товариство повинно було провести після отримання заяви, чого зроблено не було, що і було встановлено судом першої інстанції.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи позивачів про те, що відповідач ухиляється від обов`язку здійснити визначення вартості частки померлого у майні товариства та виплати її позивачам, як спадкоємцям, - знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і надані ними докази є належними, допустимими і переконливими, враховуючи норми ст.ст. 76-79, 82 ч.4 ЦПК України.
       Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.
       Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку експертизи № 279-280/1587-1589/21-23 від 29.12.2021 року частки співвласників в об`єкті нерухомого майна ТОВ «Рената» за адресою: АДРЕСА_1 у співвідношенні 22,5% до 77,5% частин правам власності: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22,5% по вартості 1590199 грн.; ТОВ «Рената» 77,5% по вартості 5477353грн., а всього 100% по вартості 7067552грн. 
       Так, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачі прийняли спадщину, однак не можуть у повній мірі реалізувати свої права, як спадкоємці, заявлені позовні вимоги в даній частині є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.
       Враховуючи вище викладені обставини, наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до вірного та обґрунтованого висновку, що стягненню підлягають з ТОВ «Рената» на користь спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі по 795099 грн. 50 коп. кожному ( по 11,25 %), як вартість частки в об`єкті нерухомого майна ТОВ «Рената» померлого засновника ОСОБА_5 (22,50%) у майні товариства.
       Твердження скаржника стосовно того, що спір між позивачами та відповідачем щодо визначення та виділення частки кожному із позивачів вже було вирішено рішенням від 21.06.2016 року, а тому повторне звернення позивачів з тим же предметом та підставами позову має наслідки про відмову у відкритті провадження у даній справі не підлягають до задоволення, оскільки рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.06.2016 року визнано в порядку спадкування за законом право на частку в розмірі 11,25% кожному з позивачів.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.06.2022 року - частку у ТОВ «Рената» виділено, визначено її вартість та стягнуто вартість на користь позивачів.
       Таким чином, предмет розгляду обох справи був різним, і спір між позивачами та відповідачем раніше вирішений не був.
Також, не знаходять свого відображення у відповідності до обставин справи та норм права доводи скаржника, стосовно того, що експертиза повинна була призначатися з проханням оцінки частки спадкового майна, яка належить позивачам на момент смерті спадкодавця, тобто оцінити частку спадкоємців станом на 2012 рік, оскільки спростовуються висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 925/1165/14.
       Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в ході розгляду справи не заявляв клопотання про проведення судової експертизи з питанням про визначення вартості спадкового майна на момент смерті спадкодавця, як і не заявляв клопотання про проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи для визначення вартості спадкового майна на момент смерті спадкодавця.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції , та ухилення від свого обов`язку стосовно виплати у грошовому розмірі частки, які належать в порядку спадкування за законом позивачам у ТОВ «Рената». 
         При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
       Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
       Отже, вирішуючи спір в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
       Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.
 
Посилання скаржника  в апеляційній  скарзі  на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального  та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи  нічим не підтверджено та не наведено підстав, визначених у ст. 376 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у справі.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує  суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку  можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.
       З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
       Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената» - адвоката Демчика Василя Івановича - залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.
Повний текст постанови складений 19.09. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков