ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

14 жовтня 2022 року                                                                         м. Чернівці
справа № 724/1201/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Кулянда М.І., Перепелюк І.Б.
секретар Скулеба А.І.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Акцент-Банк»,  ОСОБА_1 , від імені якої діє  ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2022 року (головуючий у 1-й інстанції Єфтеньєв О.Г.),-

В С Т А Н О В И В :

      У червні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк»  звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 14.12.2018 року ОСОБА_1 приєдналася до умов та правил надання банківських послуг в «Акцент-Банк» з метою укладання кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки, у зв`язку з чим підписала анкету-заявку про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в «Акцент-Банк», відповідно до нього було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів на користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Акцент-Банк» разом з умовами та правилами і тарифами, складає між ним та банком кредитний договір.
Зазначав, що АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання виконав за договором та угодою в повному обсязі та надав кредит відповідачу, та на підставі укладеного договору відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.
____________________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/749/22                                                                         

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак ОСОБА_1 , всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до договору.
Так, станом на 05.04.2021 року за відповідачем ОСОБА_1 , згідно укладеного договору про надання банківських послуг від 14.12.2018 року, наявна заборгованість на загальну суму 83410,70 гривень, в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) – 64978,94 гривень, загальний залишок заборгованості за відсотками – 18431,76 гривень.
Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, та вирішити питання розподілу судових витрат.
Заочним рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 09 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позов задоволено в повному обсязі.
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 червня 2022 року скасовано заочне рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 09 вересня 2021 року та справу призначено до розгляду.
01 серпня 2022 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області частково задоволено позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.12.2018 року у розмірі 23 000 гривень заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 18 431,76 гривень.
  В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.  
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Акціонерним товариством «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , подано апеляційні скарги, в яких вважають оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права.
Акціонерне товариство «Акцент-Банк» доводи скарги мотивує тим, що відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг і при підписанні даної анкети клієнт підтвердив, що ознайомлений з умовами та правилами в повному обсязі.
Посилається на те, що на банк, при виконанні санкціонованої особисто чи-то у відповідності до договору клієнтом операції по платіжній картці, у разі перевищення суми операції над сумою залишку коштів на рахунку або встановленим лімітом кредитування, має право провести виконання даної операції в рахунок овердрафту, який повинен бути погашений клієнтом у найкоротші терміни. 

Зазначає, що банком було надано суду банківську виписку, яка є первісним бухгалтерським документом, і з якої вбачається, що відповідач використав кошти саме в тому розмірі, який зазначений в позові. Ті обставини, що на виконання розпоряджень відповідача з картки було витрачено більше коштів, ніж встановлено кредитного ліміту не говорять про неотримання даних коштів відповідачем, а говорять про їх отримання понад ліміт у вигляді несанкціонованого овердрафту.
Оскільки банківська виписка є первісним бухгалтерським документом, то банк не повинен додатково доводити ініціювання платіжних операцій на проведення оплати відповідачем в кафе, ігрових автоматах чи погашення інших кредитів. Щодо поважності підстав надання даних доказів до суду апеляційної інстанції, то зазначає, що позивач не міг передбачити той факт, що суд не прийме банківську виписку як доказ в повному обсязі, а лише частково.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат в апеляційній інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_3 , обґрунтовані тим, що з оскаржуваним рішення апелянт не погоджується в частині стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» розуміла відповідачка та ознайомилася та погодилася із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» , а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитом. 
З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила надання банківських послуг, які надав банк, відповідачка розуміла та погодилася із ними. 
Посилається на те, що згідно практики Верховного Суду умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов чи правил, тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті в анкеті-заяві від 14.12.2018 року.
Вважає, що наявні достатні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, тому просить у цій частині ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені цієї частини позовних вимог. Вирішити питання розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , посилається на те, що судом першої інстанції було винесено законне і обґрунтоване рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, тому його слід залишити в цій частині без змін.
Зазначає, що в апеляційній скарзі банк посилається на пункти умов та правил щодо овердрафту, які ним не були долучені до матеріалів справи, та відповідно не могли бути досліджені судом першої інстанції. До апеляційної скарги умов та правил, які б підтверджували наведені в апеляційній скарзі норми щодо овердрафту також не долучено. Окрім того, позивачем долучено до апеляційної скарги 4 копії договорів з додатками, які судом першої інстанції також не досліджувались.
Вказує, що посилання апелянта, що ним не були долучені вказані договори з додатками оскільки останні не міг передбачити неприйняття судом першої інстанції банківської виписки як доказу в повному обсязі не можуть вважатися обставинами, що об`єктивно не залежали від позивача.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту без змін. 
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ «Акцент-Банк» підлягає відхиленню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, враховуючи наступне. 
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає в повному обсязі.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанцій виходив з того, що із заявлених позовних вимог та розрахунку заборгованості вбачається наявність заборгованості по тілу кредиту у розмірі 64978,94 гривні, що не в межах наданого кредитного ліміту, і доказів збільшення кредитного ліміту до вказаної суми матеріали справи не містять, тому дійшов висновку про стягнення тіла кредиту в межах встановленого кредитного ліміту в сумі 23000 гривень.
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду, на підставі нижче наведеного. 
З матеріалів справи вбачається, що після підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» від 14.12.2018 року, ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та надані картки № НОМЕР_2 дата випуску 31.12. 2012 року, строк дії до грудня місяця 2022 року, № НОМЕР_3 , дата випуску 31.12.2012, строк дії до грудня місяця 2022 року, № НОМЕР_4 , дата випуску 25.06.2019 року, строк дії до грудня місяця 2024 року (а.с. 110).
14.12.2018 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 3000 гривень, який в подальшому був збільшений до 23000 гривень (а.с. 107).
У відповідності до виписки з кредитного рахунку відповідача ОСОБА_1 розпочала використання кредитної картки шляхом зняття кредитних коштів 16 грудня 2018 року, а з січня 2019 року розпочала внесення коштів на картку (а.с.6).
Договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг. Інших умов договору сторони не підписували (а.с.7). 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
В наявній в матеріалах справи анкеті-заяві від 14.12.2018 року, яка підписана ОСОБА_1 (а.с.7), відсутні будь-які застереження про ознайомлення і згоду відповідача із Умовами та Правилами Банку і Тарифами, в редакції яка надана суду; підтвердження отримання повної інформації про умови кредитування, зобов`язання ознайомлюватися із змінами до таких Умов та Правил.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент -Банку» розміщеного на сайті: https://a-bank.сom.ua/terms, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та комісії за обслуговування, страховки, і саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача та інформація на сайті позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На спростування доводів апеляційної скарги АТ «Акцент-Банк» колегія суддів зазначає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
На спростування доводів апеляційної скарги про надання конкретної редакції Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач, в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ «Акцент-Банку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, комісії та страховки, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що збільшення суми кредиту збільшилося за рахунок овердрафту, так як у разі перевищення суми операції над сумою залишку коштів на рахунку або встановленим лімітом, банк має право провести виконання даної операції в рахунок овердрафту то колегія суддів зазначає що такі доводи є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами, оскільки в матеріалах відсутні докази, які б свідчили про збільшення кредитного ліміту.
Апеляційний суд, критично ставиться до нарахованої банком заборгованості оскільки, як вбачається із довідки про зміну умов кредитування встановлений кредитний ліміт змінювався, а саме починаючи з 14 грудня 2018 року становив 3000 гривень; із 16.12.2019 року становив 23000 гривень, а з 18.12.2021 року кредитний ліміт знижено до 0,00 гривень.(а.с.106 ).
Тобто в даному випадку тіло кредиту не може становити більше встановленого кредитного ліміту а саме не більше 23000 гривень. У вказану суму не входять відсотки по кредиту, комісійні, пеня і штрафи через прострочення, витрати по оформлення кредиту, страховки тощо, оскільки такі не були передбачені в анкеті-заяві про видачу кредитної картки із встановленим кредитним лімітом.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідачки на користь банку загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) – а саме встановленим банком кредитним лімітом у розмірі 23 000 гривень.
Щодо посилань в апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк» про не долучення до суду першої інстанції виписки по платіжних операціях на проведення відповідачкою оплати власних витрат, оскільки позивач не міг передбачити той факт, що суд не прийме банківську виписку як доказ в повному обсязі, то колегія суддів зазначає, що додані до апеляційної скарги докази без належного обґрунтування не можливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача не можуть бути прийняті та досліджені судом.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Подані апелянтом докази були долучені до апеляційної скарги як додатки до скарги без клопотання про їх залучення, тому судом апеляційної інстанції не розглядаються як обґрунтування апеляційної скарги.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на те, що ним не були долучені вказані договори з додатками, оскільки позивач не міг передбачити неприйняття судом першої інстанції банківської виписки як доказу в повному обсязі не можуть бути прийняті судом як обставини, що об`єктивно не залежали від позивача.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитом, що є підставою для залишення апеляційної скарги АТ «Акцент-Банк» без задоволення.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що наявна в матеріалах справи копія паспорта споживчого кредиту є належним доказом, який підтверджує ознайомлення відповідача з умовами кредитного договору, а саме щодо порядку нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, оскільки при укладенні кредитного договору, паспорт споживчого кредиту із зазначенням відсоткової ставки був особисто підписаний відповідачкою.

Однак колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
14 грудня 2018 року ОСОБА_1 підписала Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи з обраних ним умов кредитування (а.с.7 зв. 8 зв)
У заяві позичальника від 14 грудня 2018 року відсоткова ставка не зазначена.
Суд першої інстанції обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, зокрема, посилався на паспорт споживчого кредиту із зазначенням відсоткової ставки, який підтверджує ознайомлення відповідача з умовами кредитного договору, так як даний паспорт був підписаний разом із анкетою-заявою.
Однак, як вже встановлено судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.
З огляду на викладені та встановлені вище обставини та умови кредитування, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсоткової ставки.
Посилання суду першої інстанції на те, що істотні умови договору погоджено між сторонами у Паспорті споживчого кредиту, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки підписана позичальником анкета-заява не містить положень про те, що Паспорт споживчого кредиту є складовою частиною договору банківського обслуговування.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі -Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач- фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні в справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Акцент-Банк» дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XIIпро повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 та постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа № 365/159/19.
Паспорт споживчого кредиту, наявний в матеріалах справи є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладеній у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування».
Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Згідно п. 1 ч. 1 Закон України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті ( ч. 2 ст. 9 Закону).
Частиною 3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку ( п. 12).
Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонами 14.12.2018 Паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеним для нього Додатком 1 Закону України «Про споживче кредитування», АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 мали намір укласти договір споживчого кредитування.
Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит.
Однак, матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту, а додана позивачем до позову Анкета-заява, підписана відповідачем, та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не є договором про споживчий кредит в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Більш того, як зазначено в Паспорті споживчого кредитування інформація, яка в ньому зазначена зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2019 року (а.с 7 зв.).
Отже, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст.13 цього Закону. Включення позивачем паспорту споживчого кредиту в Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Також суд звертає увагу на те, що Паспорт споживчого кредиту (а.с.7зв.,8 зв.) містить різну інформацію щодо типу кредитного продукту за якими вказані різні умови. Також зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.
У третьому розділі Паспорту визначено максимальну суму ліміту на кредитній картці до 50 000 гривень до 100000 гривень, однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці.
У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення відсотків за користування кредитними коштами.
Заслуговують на увагу доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , , що матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.
З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованості за відсотками за користування кредитом, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником Умов і Тарифів кредитування.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення відсотків.
За таких обставин, колегія суддів дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що скарга АТ «Акцент-Банк» підлягає відхиленню, апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2022 року, підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові – на позивача.
Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідно слід змінити розподіл судових витрат в першій інстанції, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги були заявлені на суму 83410,70 гривень, задоволено на суму 23000 гривень, апеляційний суд здійснює розподіл витрат за правилами передбаченими ст.141, 382 ЦПК України.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 визнана судом обґрунтованою, а заявлені банком позовні вимоги обґрунтовані на 27,57 %, тому судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачки на користь АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню в розмірі 625 гривень 84 копійки. 
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 належить стягнути з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 752 гривні 38 копійок судового збору за подачу апеляційної скарги.
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.
На підставі наведеного слід стягнути з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 різницю сплаченого судового збору в розмірі 126 гривень 54 копійки.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2022 року в частині стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 18431, 76 гривень скасувати, та в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 різницю сплаченого судового збору в розмірі 126 гривень 54 копійки.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складення повного тексту постанови. 

Повний текст постанови складений 14 жовтня 2022 року.

Головуючий А.І. Владичан 

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк