ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2022 року                                                                                      Справа № 906/283/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Розізнана І.В. ,  суддя Філіпова Т.Л. 
секретар судового засідання Першко А.А.
за участю представників сторін:
від позивача - Арсоєв Р.Т.
від відповідача - Новокщонова О.М.
від Куніцької Т.В., Лебединської В.О., ФГ " Лебединський О.В. " - Новокщонова О.М.
від інших третіх осіб представники не з`явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Першотравневе" на рішення Господарського суду Житомирської області від 29 липня 2022 року у справі №906/283/20 (повний текст складено 05 серпня 2022 року, суддя Лозинська І.В.)
за позовом Селянського (фермерського) господарства "Першотравневе" (Житомирська область, Бердичівський район, с. Першотравневе)
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2  (Житомирська область, Бердичівський район, с. Мала Чернявка) 
до Вчорайшенської сільської ради (Житомирська область, Бердичівський район, с. Вчорайше)
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 
1) ОСОБА_3 (Житомирська область, Бердичівський район, с. Першотравневе)
2) ОСОБА_4 (Житомирська область, Бердичівський район, с. Першотравневе)
3) ОСОБА_5 (Житомирська область, Бердичівський район, с. Першотравневе)
4) ОСОБА_6 (Житомирська область, Бердичівський район, с. Першотравневе)
5) ОСОБА_1 (Житомирська область, Бердичівський район, с. Першотравневе)
6) ОСОБА_7 (Житомирська область, Бердичівський район, с. Першотравневе)
7) ОСОБА_8 (Житомирська область, Бердичівський район, с. Першотравневе)
8) Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (м. Житомир)
9) Фермерського господарства "Лебединський О.В." (Житомирська область, Бердичівський район, с. Першотравневе)
про скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання права постійного користування земельними ділянками

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 29 липня 2022 року у справі №906/283/20 за позовом Селянського (фермерського) господарства "Першотравневе", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 до Вчорайшенської сільської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) ОСОБА_3 ; 2) ОСОБА_4 ; 3) ОСОБА_5 ; 4) ОСОБА_6 ; 5) ОСОБА_1 ; 6) ОСОБА_7 ; 7) ОСОБА_8 ; 8) Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області; 9) Фермерського господарства "Лебединський О.В." відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним і скасування рішення Вчорайшенської сільської ради №370 від 24 жовтня 2019 року "Про надання безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства" про передачу громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 26,3453 га, кадастровий номер 1825284400:08:000:0083 для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу, Вчорайшенської сільської ради, Ружинського району, Житомирської області (за межами населених пунктів).
Відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним і скасування рішення Вчорайшенської сільської ради №371 від 24 жовтня 2019 року "Про надання безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства" про передачу громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 15,4817 га, кадастровий №1825284400:08:000:0084 для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу, Вчорайшенської сільської ради, Ружинського району (за межами населених пунктів).
Відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання за Селянським (фермерським) господарством "Першотравневе" (код ЄДРПОУ 30908602) права постійного користування земельними ділянками кадастровий номер №1825284400:08:000:0084 та кадастровий номер 1825284400:08:000:0083, загальною пл. 44,0 га, розташованими на території Вчорайшенської сільської ради, Бердичівського району, Житомирської області, призначеними для ведення селянського (фермерського) господарства, які були надані ОСОБА_9 за Державним актом на право постійного користування землею серії ЖТ 05-17 №000046, на підставі рішення Ружинської районної ради від 28 лютого 2000 року.
Вказане рішення мотивоване тим, що із статуту СФГ "Першотравневе" вбачається, що відповідач є правонаступником реформованого КСП "Першотравневе", тобто мав утворитись  шляхом реорганізації з КСП "Першотравневе", таким чином, земельні ділянки, надані органом місцевого самоврядування для створення селянського (фермерського) господарства, використовувались не за призначенням. За таких обставин, оскільки у ході судового розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами, що СФГ "Першотравневе" не є правонаступником КСП "Першотравневе", то місцевий суд прийшов до висновку, що наявність прав, на захист яких подано позов, не доведена. Колективне сільськогосподарське підприємство, члени якого не є подружжям, їх батьками, дітьми, які досягли 16-річного віку, іншими родичами, не могло бути перетворене на селянське (фермерське) господарство. Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що оскаржувані акти органу місцевого самоврядування прийнятті у відповідності до вимог чинного законодавства,  тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Селянське (фермерське) господарство "Першотравневе" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 29 липня 2022 року у справі №906/283/20 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог СФГ "Першотравневе".
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що відповідно до рішення Ружинської районної ради від 28 лютого 2000 року, спірна земельна ділянка надана ОСОБА_9 для створення фермерського господарства. В матеріалах справи наявні докази створення ОСОБА_9 СФГ "Першотравневе": витяги з ЄДРПОУ, рішення про державну реєстрацію СФГ "Першотравневе". Вказані докази є підтвердженням виконання ОСОБА_9 вимог рішення Ружинської районної ради від 28 лютого 2000 року щодо створення фермерського господарства. Таким чином, матеріали справи не містять доказів недотримання ОСОБА_9 рішення Ружинської районної ради від 28 лютого 2000 року та використання спірних земель не за призначенням, як це зазначив суд першої інстанції.
Скаржник зауважує, що матеріали справи не містять жодних актів Держгеокадастру або інших доказів використання СФГ "Першотравневе", ОСОБА_9 або його правонаступником - ОСОБА_2 - спірних земель не за призначенням. Відповідно, висновок суду першої інстанції є необгрунтованим. Крім того, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням є підставою для примусового припинення прав на неї, відповідно до пункту а частини 1 статті 143 Земельного кодексу України. Натомість, відсутні будь-які рішення щодо примусового припинення прав СФГ "Першотравневе", ОСОБА_9 або ОСОБА_2 на спірні землі, що також свідчить про необґрунтованість висновку суду першої інстанції.
Апелянт звертає увагу колегії суддів, що у позові позивач зазначав про протиправність рішень відповідача, які грубо порушують конституційні права позивача на реалізацію права на спірні земельні ділянки. Спірними рішеннями відповідач незаконно вилучив землі, які на правовій основі використовуються позивачем для ведення СФГ з 2000 року. Однак, в оскаржуваному рішення суду першої інстанції відсутня жодна оцінка доводам позивача та підставам позову взагалі.
Листом №906/283/20/4771/22 від 31 серпня 2022 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Житомирської області.
Належним чином оформлені матеріали справи надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 13 вересня 2022 року.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19 вересня 2022 року залишено без руху апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Першотравневе" на рішення Господарського суду Житомирської області від 29 липня 2022 року у справі №906/283/20. Запропоновано апелянту усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати належні докази надсилання копії апеляційної скарги третім особам, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
04 жовтня 2022 року від Селянсько (фермерського) господарства "Першотравневе" надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого додані докази надсилання копії апеляційної скарги третім особам, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства "Першотравневе" на рішення Господарського суду Житомирської області від 29 липня 2022 року у справі №906/283/20 та призначено дату судового засідання на 02 листопада 2022 року.
21 жовтня 2022 року від відповідача - Вчорайшенської сільської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.
В обгрунтування своїх заперечень сільська рада стверджує, що з аналізу положень Статуту СФГ "Першотравневе" вбачається, що СФГ "Першотравневе" є правонаступником реформованого КСП "Першотравневе", може набувати прав на земельні ділянки та частки (паї) виключно на підставі договорів оренди або на підставі отримання СФГ "Першотравневе" права постійного користування земельною ділянкою чи отримання земельної ділянки у власність, а земельні ділянки, що перебувають в користуванні СФГ "Першотравневе" та права на такі земельні ділянки не можуть переходити від осіб, які є власниками відповідного права, до СФГ "Першотравневе". В складі перетвореного в СФГ "Першотравневе" колишнього КСП "Першотравневе" залишились членами ті самі особи, що були членами КСП "Першотравневе", а до самого СФГ "Першотравневе" було передано всі права та обов`язки КСП "Першотравневе", що відображено в протоколі загальних зборів членів КСП "Першотравневе" №3 від 30 березня 2000 року. Ні протоколи загальних зборів членів КСП "Першотравневе", ні сам статут перетвореного КСП "Першотравневе» в СФГ "Першотравневе" не містить посилання на те, що спірні земельні ділянки, право на користування якими є предметом спору у справі №906/283/20, входять до складу майна СФГ "Першотравневє" та є основою створення такого СФГ. Відтак, отримані у постійне користування ОСОБА_9 як фізичною особою на підставі державного акта на право постійного користування землею на підставі рішення Ружинської районної ради Житомирської області від 28 лютого 2000 року спірні земельні ділянки не були та не могли бути передані автоматично в постійне користування СФГ "Першотравневе" внаслідок його створення.
Відповідач зауважує, що враховуючи те, що ОСОБА_9 не було створено фермерське господарство у встановлений законодавством спосіб, такі дії ОСОБА_9 є порушенням умов отримання земельної ділянки, відтак, відповідач погоджується з судом першої інстанції лише частково, оскільки земельна ділянка використовувалась за цільовим призначенням, однак без законних на те підстав, оскільки не було виконано умови її отримання особою, якій було надано право постійного користування земельною ділянкою.
Сільська рада зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу отримання СФГ "Першотравневе" від померлого ОСОБА_9 будь-яких прав, обов`язків, в тому числі і речових прав на спірні земельні ділянки у спадщину. Враховуючи, що спадкування юридичною особою можливо лише по заповіту і, враховуючи, що заповіту ОСОБА_9 не залишив, вказане твердження спростовується самими обставинами справи. Таким чином, твердження позивача про успадкування позивачем після смерті ОСОБА_9 будь-яких прав та обов`язків не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи та не доведено в судових засіданнях.
Вчорайшенська сільська рада також звертає увагу суду, що отримавши від ОСОБА_2 інформацію про те, що особа, якій надано право постійного користування земельною ділянкою, померла, право постійного користування спірними земельними ділянками ОСОБА_9 вважалось автоматично припиненим, з огляду на що спірні земельні ділянки були сформовані та внесені до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації щодо інвентаризації земель. З огляду на відсутність звернень щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від землекористувача та автоматичного припинення права постійного користування земельними ділянками (в зв`язку зі смертю особи, якій таке право постійного користування було надано) спірні земельні ділянки були проінвентаризовані та внесені до Державного земельного кадастру на підставі пункту 3 частини 1 статті 21 Закону України "Про державний земельний кадастр" - на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель, що було вчинено абсолютно правомірно та в спосіб, встановлений законодавством та підтверджений усталеною судовою практикою, що склалась на той час в даній сфері земельних правовідносин.
Саме через бездіяльність позивача та його колишнього власника і керівника ОСОБА_9 спірні земельні ділянки не були внесені до Державного земельного кадастру та, відповідно, не було проведено реєстрацію речових прав на ці земельні ділянки, зокрема, і права постійного користування. Відповідачеві спірні земельні ділянки були передані вже після спливу строку, наданого Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області на звернення для отримання згоди на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж спірних земельних ділянок і ці земельні ділянки були отримані відповідачем в комунальну власність без будь-яких зареєстрованих прав третіх осіб.
Матеріали справи не містять жодного доказу стосовно того, що таке право постійного користування спірними земельними ділянками було передано ОСОБА_9 та набуте позивачем, а позивачем, в свою чергу, здійснювався бухгалтерський облік такого нематеріального активу як право постійного користування земельними ділянками.
Також, відповідач стверджує, що позивач без будь-яких законних на те підстав здійснив самовільне зайняття земельних ділянок, що сам підтверджує наданням звіту про посівні площі за 2019 рік.
21 жовтня 2022 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.
При цьому, ОСОБА_3 зазначає, що абсолютно логічним вбачається те, що суд першої інстанції, отримавши від позивача докази створення СФГ "Першотравневе" (шляхом реформування КСП "Першотравневе", про що зазначено в статуті СФГ "Першотравневе") та не маючи доказів протилежного (оскільки жодним учасником спору в ході судового розгляду справи №906/283/20 даний факт не заперечувався), прийняв такі докази як повністю вірогідні та не мав підстав для будь-яких сумнівів у їх вірогідності та/або достатності. І при цьому, навіть подаючи апеляційну скаргу, представник позивача, заперечуючи той факт, що СФГ "Першотравневе" було створено шляхом реформування КСП "Першотравневе" та називаючи це припущенням суду, не дає доказів зворотного. Враховуючи те, що позивач не має права, яке підлягало б захисту судом в даному спорі, то цілком достатніми, на погляд третьої особи ОСОБА_3 , вбачаються межі обгрунтування рішення судом першої інстанції.
ОСОБА_3 стверджує, що єдиним документом, що міг би підтвердити перехід права постійного користування землями від ОСОБА_9 до позивача є державний акт на право постійного користування землею. Однак, позивачем до позовної заяви такий документ не додано та в матеріалах справи №906/283/20 такий документ відсутній. Матеріали справи не містять жодного доказу звернення землекористувача ОСОБА_9 до власника земель з відповідними документами для отримання земель у власність, що, в свою чергу, створює підгрунтя для висновків про те, що ні особа, яка володіла правом постійного користування землями ОСОБА_9 , ні позивач не вжили будь-яких заходів та не вчинили жодних дій, спрямованих на захист свого інтересу щодо збереження земельного банку позивача, так і особа, яка за життя володіла правом постійного користування землями не виявила достатнього інтересу та бажання для збереження та розвитку фермерського господарства в майбутньому. Жодним нормативно-правовим актом не було та не є передбачено автоматичного переходу права постійного користування земельною ділянкою від особи, які таке право надано, до фермерського господарства, яке такою особою створене.
21 жовтня 2022 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Фермерського господарства "Лебединський О.В." надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останнє вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. При цьому, доводи ФГ "Лебединський О.В." є аналогічними доводам Вчорайшенської сільської ради та ОСОБА_3 
21 жовтня 2022 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_6 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. Третя особа зазначає, що ні станом на дату звернення до суду з позовною заявою, ні станом на період розгляду даної справи судом першої інстанції - ОСОБА_10 не мав та не має статусу адвоката, а відтак, не мав права діяти від імені позивача як представник в суді, в тому числі, підписувати та подавати заяви по суті спору. Таким чином, всі вчинені в даній справі процесуальні дії від імені позивача (починаючи з підписання та подання позовної заяви та до судового засідання, що відбулось 18 січня 2022 року, в якому ОСОБА_10 було надано пояснення щодо обставин появи підписів від імені ОСОБА_2 на поданих суду документах) були вчинені неуповноваженою на те особою, яка не мала права здійснювати представництво іншої особи в суді, що є порушенням норм процесуального права.
25 жовтня 2022 року від представника третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ФГ " Лебединський О.В. " - адвоката Новокщонової О.М. надійшло клопотання про забезпечення участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
27 жовтня 2022 року від представника позивача СФГ "Першотравневе" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02 листопада 2022 року у справі №906/283/20 оголошено перерву в судовому засіданні до 30 листопада 2022 року.
В судовому засіданні 30 листопада 2022 року оголошувалась перерва до 07 грудня 2022 року, про що постановлено відповідну ухвалу.
06 грудня 2022 року від представника відповідача та третіх осіб - Новокщонової О.М. надійшов електронний лист у якому зазначено, що станом на 12:30 год 06 грудня 2022 року жодних письмових пояснень від представника апелянта не надходило. Заявник вважає таку поведінку адвоката Арсоєва Р.Т. зловживанням правами та спробою затягнути строки розгляду даної справи.
07 грудня 2022 року від СФГ "Першотравневе" надійшли пояснення щодо суті справи. Заявник також просить суд поновити строк на подання даних пояснень через проблеми з енергозабезпеченням робочого місця адвоката протягом 05 грудня 2022 року - 06 грудня 2022 року та у зв`язку із стислими строками наданими судом.
07 грудня 2022 року від СФГ "Першотравневе" надійшло клопотання про проведення земельно-технічної експертизи для з`ясування питання чи є земельні ділянки вказані у Державному акті на право постійного користування землею серія ЖТ 05-17 №000046 земельними ділянками з кадастровими номерами 1825284400:08:000:0083 та 1825284400:08:000:0084.
Представник відповідача та третіх осіб - Новокщонова О.М. в судовому засіданні 07 грудня 2022 року заперечила проти долучення письмових пояснень до матеріалів справи та проти задоволення клопотання про призначення експертизи.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про призначення експертизи, оскільки відповідно до частини 4 статті 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
У відзиві на позовну заяву Вчорайшенська сільська рада не посилалась на незгоду з обставинами, на яких ґрунтувалися позовні вимоги СФГ «Першотравневе», у тому числі щодо нетотожності земельних ділянок, отже, відповідач не вправі був заперечувати проти таких обставин під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції з відповідних мотивів, які були ним наведені усно в судовому засіданні, а тому вказана обставина не підлягає дослідженню.
В судових засіданнях, які проводились в режимі відеоконференції, представник позивача та представник відповідача/третіх осіб повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзивах на неї.
Представники ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11., ГУ Держгеокадастру у Житомирській області в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. 
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.
Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - частковому скасуванню.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 28 лютого 2000 року на підставі рішення ІХ сесії ХХІІІ скликання Ружинської районної ради фізичній особі ОСОБА_9 надано у постійне користування земельну ділянку площею 44,00 га на території земель запасу Малочернявської сільської ради для створення селянського (фермерського) господарства.
Акт на право постійного користування зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №46.
З Реєстраційної картки про включення відомостей про юридичну особу, яка є в реєстраційній справі позивача, вбачається, що СФГ "Першотравневе" зареєстровано 20 березня 2000 року, його засновником та керівником зазначено ОСОБА_9 /т.4, а.с. 235, 236/.
ІНФОРМАЦІЯ_1 засновник, голова СФГ "Першотравневе" ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 червня 2019 року /т.1, а.с. 12/.
06 березня 2019 року Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області звернулось з листом №14-6-0.9-1537/2-19 до ОСОБА_9 , у якому повідомило, що оскільки відомості про земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває в постійному користуванні гр. ОСОБА_9 на підставі державного акта на право постійного користування землею серія ЖТ 05-17 №000046, не внесені до бази даних Державного земельного кадастру, для оформлення права користування зазначеною земельною ділянкою відповідно вимог чинного законодавства, рекомендовано гр. ОСОБА_9 до 22 березня 2019 року звернутися до Головного управління. Після отримання згоди власника земельної ділянки слід звернутися до суб`єкта господарювання, який має у штаті сертифікованих інженерів землевпорядників відповідно до статті 26 Закону України "Про землеустрій". Із землевпорядною організацією необхідно укласти договір на складання технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) /т.2, а.с.. 192-193/.
У відповідь ОСОБА_2 направила лист від 12 березня 2019 року №Г-393/0/5-19, в якому повідомила про смерть чоловіка ОСОБА_9 , та про те, що вона є керівником СФГ "Першотравневе", яке використовує земельну ділянку /т.2, а.с.194/.
Для внесення до Державного земельного кадастру даних щодо земельних ділянок, які використовуються позивачем, третя особа - ОСОБА_2 звернулася до Вчорайшенського сільського голови із заявою (вх. №Г-139 від 04 квітня 2019 року) про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою /т.1, а.с. 119/. 
Листом від 02 травня 2019 року, вих. №350 відповідач відмовив ОСОБА_2 у наданні відповідного дозволу із посиланням на статтю 1218 Цивільного кодексу України, зазначаючи, що право постійного користування земельною ділянкою не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, яка таке право отримала /т.1, а.с. 15, 120/.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 18 червня 2019 року №6-1766/14-19-СГ "Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну власність" та актом приймання передачі передано Вчорайшенській сільській раді у комунальну власність земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 2815,4794 га, за межами населених пунктів на території Вчорайшенської сільської об`єднаної територіальної громади із зазначенням про відсутність обмежень /т.1, а.с.132-135/. 
21 червня 2019 року право на спадщину за законом прийняла спадкоємець - дружина ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 червня 2019 року /т.1, а.с.12/, у якому зазначено, що спадщина, на яку воно видано, складається із 100 відсотків статутного капіталу СФГ "Першотравневе", що становить 10000,00 грн і належить спадкодавцю за статутом СФГ "Першотравневе". 
На повторну заяву ОСОБА_2 (вх. №Г-256 від 01 липня 2019 року) /т.1, а.с. 122/, відповідач листом від 09 липня 2019 року, вих. № 563 /т.1, а.с. 16; 123/ відмовив у наданні дозволу на розробку технічної документації, посилаючись на статтю 1218 Цивільного кодексу України та зазначаючи, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 червня 2019 року видано на частку статутного капіталу, яка належала спадкодавцю та не підтверджує право як спадкоємця щодо земельних ділянок наданих в користування ОСОБА_9 .
На ще одну заяву ОСОБА_2 (вх. №Г-361 від 08 серпня 2019 року) /т.1, а.с. 125/, відповідач листом від 06 вересня 2019 року, вих. №811 повідомив, що розгляд її звернення про надання у приватну власність земельної ділянки перенесено на розгляд земельної комісії /т.1, а.с. 17, 126/, а листом від 11 жовтня 2019 року, вих. №923 /т.1, а.с. 18, 127/ Вчорайшенська сільська рада зазначила про відсутність у ОСОБА_2 переважного права на придбання (викуп) земельних ділянок розміром до 100 га.
У подальшому, спірними рішеннями Вчорайшенської сільради від 24 жовтня 2019 року, відповідно, №370 та №371 передано для ведення фермерського господарства на території Малочернівського старостинського округу Вчорайшенської сільської ради (за межами населених пунктів)  безоплатно у спільну сумісну власність громадянам:
- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - земельну ділянку площею 26,3453 га, кадастровий № 1825284400:08:000:0083 /т.1, а.с. 19/; 
- ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - земельну ділянку площею 15,4817 га, кадастровий №1825284400:08:000:0084 /т.1, а.с.20/.
Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують його право на користування земельною ділянкою, яка на правовій основі використовувалась з 2000 року спадкодавцем для ведення фермерського господарства, а після його смерті спадкоємцем, тому звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до довідки відповідача від 24 липня 2020 року, вих. №421 спірні земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту с.Першотравневе на території Вчорайшенської сільської ради та фактично використовуються ФГ " Лебединський О.В. " /т.2, а.с. 183/.
ФГ " Лебединський О.В. " зверталось до Господарського суду Житомирської області із позовом до СФГ "Першотравневе", у якому просило визнати відсутнім у останнього права постійного користування земельними ділянками загальною площею 44,0 га за Державним актом про право постійного користування землями серії ЖТ-05-17 №000046, виданого ОСОБА_9 /т.3, а.с. 106-111/.
В обґрунтування позову зазначено, що СФГ "Першотравневе" не визнає та оспорює право ФГ "Лебединський О.В." на володіння і використання земельних ділянок з кадастровими № №182584400:08:000:0083, 182584400:08:000:00834, оскільки вважає, що вони є тими самими землями, на які було надано право постійного користування ОСОБА_9 відповідно до Державного акта про право постійного користування землею серії ЖТ-05-17 №000046 з метою створення селянського (фермерського) господарства.
За даними системи "Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)" Господарський суд Житомирської області рішенням від 27 вересня 2021 року у справі № 906/1201/20, залишеним без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 01 лютого 2022 року, відмовив в задоволенні позову, посилаючись на неефективний спосіб захисту /т.3, а.с. 127-131/.
Матеріали справи також містять звіти СФГ "Першотравневе" про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2016, 2017, 2018, 2019 року, звіти про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду станом на 01 грудня 2016 року, 01 грудня 2017 року, 01 грудня 2018 року, 01 грудня 2019 року у яких зазначено про наявність 44,00 га сільськогосподарських угідь (рілля) /т.1, .а.с.69-100/.
Враховуючи викладені обставини справи, місцевий господарський суд прийшов до висновку про відмову у позові, оскільки із статуту СФГ "Першотравневе" вбачається, що відповідач є правонаступником реформованого КСП "Першотравневе", тобто мав утворитись  шляхом реорганізації з КСП "Першотравневе", таким чином, земельні ділянки, надані органом місцевого самоврядування для створення селянського (фермерського) господарства, використовувались не за призначенням. За таких обставин, оскільки у ході судового розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами, що СФГ "Першотравневе" не є правонаступником КСП "Першотравневе", то місцевий суд прийшов до висновку, що наявність прав, на захист яких подано позов, не доведена.
Однак колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.
Положеннями частини 1 статті 2 ГПК України до завдань господарського судочинства віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді із застосуванням способів захисту, які передбачені частиною другою статті 16 цього Кодексу. Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України визначено способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.
Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України до яких, зокрема, відноситься визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Аналогічні положення закріплені в статті 20 Господарського кодексу України.
Згідно з частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.
Частиною 2 статті 249 Господарського кодексу України передбачено, що у разі прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта, що не відповідає законодавству, і порушує права чи законні інтереси суб`єкта господарювання, останній відповідно до статті 20 цього Кодексу має право звернутися до суду із заявою про визнання такого акта недійсним.
Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.
Підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення в зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача в справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, в господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, серед іншого, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (частини 2, 3 статті 152 Земельного кодексу України).
Земельним кодексом України (в редакції яка була чинна на момент створення СФГ «Першотравневе») встановлено, що:
- громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки в власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства (частина 1 статті 51);
- користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, серед іншого, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства (стаття 7);
- право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (частина 1 статті 23).
Отже, земельна ділянка, загальною площею 44,00 га, яка на праві постійного користування за рішенням Ружинської районної ради від 28 лютого 2000 року надана ОСОБА_9 для ведення селянського (фермерського) господарства, була надана йому саме як спеціальному суб`єктові - засновнику (голові) селянського (фермерського) господарства.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції, яка була чинна на момент створення СФГ «Першотравневе») встановлено, що після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.
Для державної реєстрації селянського (фермерського) господарства до відповідної Ради народних депутатів подається заява, статут, якщо це необхідно для створюваної організаційної форми підприємництва, список осіб, які виявили бажання створити його (із зазначенням прізвища, імені та по батькові голови), і документ про внесення плати за державну реєстрацію.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» передбачено, що після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.
Отже, за діючими на момент створення СФГ «Першотравневе» нормами, обов`язковою умовою для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи було одержання земельної ділянки, а одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто Закон України «Про селянське (фермерське) господарство» не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.
19 червня 2003 року, прийнято Закону України «Про фермерське господарство» № 937-IV (далі Закон № 937-IV), яким Закон України «Про селянське (фермерське) господарство» визнано таким, що втратив чинність.
Законом № 937-IV, серед іншого, встановлено, що:
- фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, в тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 1);
- право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство (частина 1 статті 5);
- надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України (стаття 7);
- фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8).
Отже, і на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства також безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.
Фермерське господарство (в будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному в статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Враховуючи законодавчі обмеження в використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину в установленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за Господарським кодексом України.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі №922/989/18, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №320/5724/17.
З аналізу приписів зазначених статей Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» та Закону України «Про фермерське господарство» можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване в установленому законом порядку, і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи, і саме з цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.
З огляду на викладене вище, належним користувачем земельної ділянки загальною площею 44,00 га, яка була надана гр. ОСОБА_9 в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства за державним актом з моменту його державної реєстрації є СФГ «Першотравневе».
Частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває в державній або комунальній власності, без встановлення строку.
За змістом положень частини 2 статті 92 Земельного кодексу України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності (а); громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації (б); релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності (в); публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (г); заклади освіти незалежно від форми власності (ґ); співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку (д); оператор газотранспортної системи та оператор системи передачі (е); господарські товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначені частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності» (є).
Пунктом 6 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року, що діяв з 01 січня 2002 року, тобто на момент набрання цим нормативно-правовим актом чинності) встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01 січня 2002 року, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.
Водночас Конституційний Суд України рішенням №5-рп2005 від 22 вересня 2005 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.
Вказане свідчить про те, що громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали в постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.
Велика Палата Верховного Суду (пункт 61 постанови від 23 червня 2020 року у справі №922/989/18) дійшла висновку, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №615/2197/15-ц).
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 06 березня 2019 року №14-6-0.9-1537/2-19, управління було обізнане про наявність у ОСОБА_9 права постійного користування земельною ділянкою площею 44 га.
Однак, отримавши від ОСОБА_2 лист від 12 березня 2019 року №Г-393/0/5-19, в якому остання повідомила про смерть чоловіка ОСОБА_9 та про те, що вона є керівником СФГ "Першотравневе", яке використовує земельну ділянку, Головне управління Держгеокадастру виготовило технічну документацію на дві земельні ділянки, які входили до державного акта та передало їх до комунальної власності Вчорайшенської ради із зазначенням про відсутність обмежень.
Рішень про припинення права постійного користування земельною ділянкою жодним компетентним органом не приймалось.
З аналізу відповідей Вчорайшенської сільської ради, які направлялись ОСОБА_2 , відзивів сільської ради та з пояснень третіх осіб у даній справі, вбачається, що спір виник внаслідок того, що на переконання відповідача право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.
Однак, Велика Палата Верховного Суду з урахуванням положень статті 141 Земельного кодексу України (у редакції 2001 року) та статті 27 Земельного кодексу України (1990 року) зазначила, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). У земельному законодавстві така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника, як смерть громадянина - засновника СФГ, відсутня. Адже правове становище селянського (фермерського) господарства, як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства, як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства (пункти 66, 67 постанови від 23 червня 2020 року у справі №922/989/18).
У пункті 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №922/989/18 зроблено висновок, що у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.
Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним (пункт 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року у справі №906/392/18 Велика Палата Верховного Суду).
Таким чином, за СФГ «Першотравневе» є збережений титул постійного користувача земельною ділянкою площею 44,00 га, яка зазначена у державному акті серії ЖТ 05-17 №000046.
Місцевий господарський суд здійснюючи розгляд справи та відмовляючи у задоволені позовних вимог даного не врахував.
Враховуючи викладене, Вчорайшенська сільська рада приймаючи рішення №370 від 24 жовтня 2019 року "Про надання безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства" та №371 від 24 жовтня 2019 року "Про надання безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства" у невстановлений законодавством спосіб позбавила СФГ «Першотравневе» права постійного користування земельною ділянкою площею 44,00 га, а тому згадані рішення №370 від 24 жовтня 2019 року та №371 від 24 жовтня 2019 року підлягають скасуванню, як такі що порушують права та законні інтереси позивача у даній справі.
Дані рішення Вчорайшенської сільської ради не можуть вважатися такими, що прийняті на підставі закону, оскільки діяльність позивача на час їх прийняття не припинилася; інші законодавчо встановлені підстави припинення права постійного користування земельною ділянкою, закріплені в статті 141 Земельного кодексу України, відсутні, колегією суддів не встановлені та відповідачем не наведені.
Отже, прийнявши оскаржувані рішення всупереч вимог земельного законодавства, відповідач втрутився у право позивача на мирне володіння майном, що свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є підставою для визнання їх недійсними у судовому порядку.
Як на підставу для відмови у задоволені даних позовних вимог суд першої інстанції взяв до уваги зазначення у статуті СФГ «Першотравневе» про те, що дане підприємством є правонаступником КСП «Першотравневе» і на переконання місцевого суду земельні ділянки, надані органом місцевого самоврядування для створення селянського (фермерського) господарства, використовувались не за призначенням.
Однак, такі висновки є безпідставними, оскільки стаття 7 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (у редакції станом на момент утворення СФГ «Першотравневе») передбачала особливості надання земельних ділянок членам колективних сільськогосподарських підприємств, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство. 
Як вбачається з матеріалів справи, при створенні СФГ «Першотравневе» був дотриманий порядок та строки створення фермерського господарства. Для створення СФГ «Першотравневе» подавався статут і список осіб, які виявили бажання створити його. У випадку наявності будь-яких порушень відповідна рада народних депутатів не зареєструвала б СФГ.
Окрім того, судом першої інстанції проаналізовано норми права, що регулювали створення КСП та СФГ на час реєстрації останнього.
Так, відповідно до діючого на момент створення СФГ "Першотрвневе" законодавства, колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.
Членство в КСП ґрунтувалось на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу зі складу його членів. Членами КСП могли бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнавали і виконували його статут.
Тобто, колективне сільськогосподарське підприємство створювалося як добровільне об`єднання необмеженого кола громадян, з єдиною вимогою, що такі громадяни досягли 16-річного віку.
У свою чергу, на момент створення відповідача відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, були врегульовані Законом № 2009-XII, відповідно до ч. 1- 3, 5 якого селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією; членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві; членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою); селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою; головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником; при створенні одним із членів сім`ї селянського (фермерського) господарства інші члени сім`ї та родичі самостійно приймають рішення про участь у його діяльності.
Аналіз вищевказаних норм свідчить, що, на відміну від колективного сільськогосподарського підприємства, селянське (фермерське) господарство визначалося як підприємництво саме сімейного типу, коли членами селянського (фермерського) господарства могли бути саме подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі.
У зв`язку зі здійсненим аналізом суд дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що колективне сільськогосподарське підприємство, члени якого не є подружжям, їх батьками, дітьми, які досягли 16-річного віку, іншими родичами, не могло бути перетворене на селянське (фермерське) господарство.
Що стосується зазначення в п.1.4 статуту СФГ "Першотравневе" про правонаступництво КСП "Першотравневе", то колегія суддів не погоджується з висновком суду, що дана обставина підтверджує факт правонаступництва, оскільки статут юридичної особи є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою правонаступництва щодо інших юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до Закону. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 01.09.20 у справі № 907/29/19.
Як було проаналізовано судом першої інстанції, порядок реоганізації КСП не передбачав можливості його перетворення на СФГ.
Натомість п. 1.2 статуту СФГ "Першотравневе" зазначено, що засновником господарства є ОСОБА_9 , який діє на підставі державного акта на право постійного користування землею від 28.02.2000 року№ 46 серія ЖТ 05-17 № 000046, площа земельної ділянки 44 га, що підтверджує факт створення СФГ в порядку, спосіб та строки, визначені законом України "Про селянське (фермерське) господарство". 
А тому висновок суду першої інстанції про використання земельних ділянок, наданих на праві постійного користування для створення СФГ Гришину В.О. , не за призначенням є помилковим та грунтується на припущеннях.
Визначальним при вирішенні питання щодо наявності у СФГ «Першотравневе» права постійного користування земельною ділянкою є отримання земельної ділянки засновником та відповідна реєстрація у встановленому законом порядку селянського (фермерського) господарства, що було дотримано позивачем.
Водночас вимога позивача про визнання за Селянським (фермерським) господарством "Першотравневе" (код ЄДРПОУ 30908602) права постійного користування земельними ділянками кадастровий номер №1825284400:08:000:0084 та кадастровий номер 1825284400:08:000:0083, загальною пл. 44,0 га, розташованими на території Вчорайшенської сільської ради, Бердичівського району, Житомирської області, призначеними для ведення селянського (фермерського) господарства, які були надані ОСОБА_9 за Державним актом на право постійного користування землею серії ЖТ 05-17 №000046, на підставі рішення Ружинської районної ради від 28 лютого 2000 року не підлягає задоволенню, оскільки площа однієї із земельних ділянок включених до державного акта відрізняється від площі земельної ділянки, якій було присвоєно кадастровий номер. Також суд бере до уваги, що технічна документація на спірні земельні ділянки виготовлялася не позивачем із врахуванням інформації, що є додатками до акта (експлікація, каталог координат, акт про пересення в натуру меж), а державним органом при передачі спірних земельних ділянок з державної в комунальну власність. Стороною позивача не надано належним доказів (висновку спеціаліста, експерта) абсолютної тотожності земельних ділянок кадастровий номер №1825284400:08:000:0084 та кадастровий номер 1825284400:08:000:0083 та земельних ділянок, право на які посвідчені актом на право постійного користування.  Право СФГ "Першотравневе" на постійне користування спірною земельною ділянкою не визнається з боку Вчорайшенської сільської ради, а відтак визнання за позивачем вказаного права у судовому рішення, ухваленому за участі розпорядника землі (органу місцевого самоврядування) забезпечить ефективний захист прав СФГ "Першотравневе", сприятиме одноразовому вирішенню спору, вичерпає необхідність повторного звернення до суду за захистом прав позивача, однак лише у випадку доведення повної тотожності земельних ділянок.
А відтак колегія суддів дійшла висновку про відмову позивачу в позові щодо визнання права постійного користування земельними ділянками з підстав, що визначені у даній постанові.
Щодо накладення земельних ділянок, право на які посвідчено державним актом  на право постійного користування землею серії ЖТ 05-17 №000046, із земельними ділянками кадастровий номер №1825284400:08:000:0084 та кадастровий номер 1825284400:08:000:0083 колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 4 статті 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
З відзиву Вчорайшенської сільської ради на позовну заяву /т.1, а.с.112-117/ вбачається, що відповідачем було здійснено аналіз норм Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України "Про фермерське господарство" та встановлено, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Аналогічні доводи містить відповідь Вчорайшенської сільської ради на уточнену позовну заяву від 21 травня 2020 року /т.2, а.с.14-15/.
Також у виступах у судових дебатах /т. 4 а.с. 177/ Вчорайшенська сільська рада вказує, що ОСОБА_2 знала про відсутність права постійного користування спірними земельними ділянками, оскільки неодноразово зверталася до відповідача з заявами про надання дозволу на виготовлення технічної документації для встановлення меж земельних ділянок. Незважаючи на той факт, що право постійного користування не перебуває на балансі СФГ "Першотравневе" , не перейшло у спадщину (виходячи зі змісту свідоцтва про спадщину), не було набуте ОСОБА_2 як новим засновником СФГ, та не набуте в будь-який інший спосіб з земель державної та комунальної власності,  останнє (СФГ) повністю безпідставно здійснило на спірних земельних ділянках посіви озимого ріпаку (що вбачається зі звіту за 2019 рік), строк посіву серпень-вересень. Спірні ділянки передані з державної в комунальну власність у червні 2019 року, без зареєстрованих речових прав на ці земельні ділянки. 
А відтак всі заперечення сільської ради під час розгляду даної справи зводяться до спростування можливості успадкування ОСОБА_2 права постійного користування земельною ділянкою, що надано ОСОБА_9 та посвідчено державним актом.
Натомість, судом досліджено статистичну звітність, яка подавалася позивачем у 2019 році, про яку вказує сільська рада, та звітність за 2017-2018 роки /т. 1 а.с. 68-100/, що не містить розбіжностей у площах земельних ділянок, що використовувалися для посівів сільськогосподарських культур у 2019р., про що вказує сільська рада, як використання земельних ділянок  кадастровий номер №1825284400:08:000:0084 та кадастровий номер 1825284400:08:000:0083   та  у 2017-2018 р.р..
ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 у своїх відзивах на уточнену позовну заяву про визнання права постійного користування земельними ділянками та скасування рішень органу місцевого самоврядування /т.2, а.с.70-73, 78-80, 84-87, 92-95, 100-103, 108-111, 115-118/ також не заперечували щодо тотожності спірних земельних ділянок. Заперечення зводились до можливості спадкування права користування земельною ділянкою. Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області у поясненнях на позовну заяву також посилалось на неможливість спадкування права користування земельною ділянкою.
25 серпня 2020 року до Господарського суду Житомирської області надійшли письмові пояснення ФГ "Лебединський О.В." на позовну заяву, у яких останнє зазначає, що у позивача відсутні підстави для звернення до суду з позовними вимогами щодо визнання права постійного користування земельними ділянками з кадастровими номерами 182584400:08:000:0083, 182584400:08:000:00834, які надані на законних підставах та у встановленому законодавством порядку у приватну власність фізичним особам - членам ФГ " Лебединський О.В. ", з огляду на нетотожність площ згідно акта на право постійного користування земельною ділянкою та площею спірних земельних ділянок /т.3, а.с.1-17/.
Таким чином, лише третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ФГ «Лебединський О.В.» у письмових поясненнях згадувалось про не тотожність земельних ділянок. Однак дані заперечення стосувались лише позовної вимоги щодо визнання права постійного користування земельними ділянками з кадастровими номерами 182584400:08:000:0083, 182584400:08:000:00834, які надані на законних підставах та у встановленому законодавством порядку у приватну власність фізичним особам - членам ФГ " Лебединський О.В. "
У відзиві на позовну заяву Вчорайшенська сільська рада не посилалась на незгоду з обставинами, на яких ґрунтувалися позовні вимоги СФГ «Першотравневе», у тому числі щодо нетотожності земельних ділянок, отже, відповідач не вправі був заперечувати проти таких обставин під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції з відповідних мотивів, які були ним наведені усно в судовому засіданні.
Подібні за змістом висновки наведено у постанові Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі №909/1054/19, від 01 червня 2021 року у справі №916/1714/20 і колегія суддів враховує такі висновки відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», частини 4 статті 236 ГПК України.
Крім того, колегією суддів враховується той факт ФГ "Лебединський О.В." зверталось до Господарського суду Житомирської області із позовом до СФГ "Першотравневе", у якому просило визнати відсутнім у останнього права постійного користування земельними ділянками загальною площею 44,0 га за Державним актом про право постійного користування землями серії ЖТ-05-17 №000046, виданого ОСОБА_9 /т.3, а.с. 106-111/. В обґрунтування позову зазначало, що СФГ "Першотравневе" не визнає та оспорює право ФГ "Лебединський О.В." на володіння і використання земельних ділянок з кадастровими № №182584400:08:000:0083, 182584400:08:000:00834, оскільки вважає, що вони є тими самими землями, на які було надано право постійного користування ОСОБА_9 відповідно до Державного акту про право постійного користування землею серії ЖТ-05-17 №000046 з метою створення селянського (фермерського) господарства.
Відповідно до частини 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Таким чином, враховуючи викладене у своїй сукупності, керуючись ст. 79 ГПК України, колегія суддів вбачає накладення земельних ділянок, право на які посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії ЖТ 05-17 №000046, із земельними ділянками кадастровий номер №1825284400:08:000:0084 та кадастровий номер 1825284400:08:000:0083, що свідчить про порушення прав позивача.
Безпідставними є посилання третьої особи на підписання позовної заяви неуповноваженою особою - ОСОБА_10 , який без належних повноважень брав участь у судових засіданнях, оскільки позовна заява підписана головою СФГ «Першотравневе», а матеріали справи містять довіреність від 25 листопада 2019 року, якою СФГ "Першотравневе" уповноважує юриста СФГ "Першотравневе" ОСОБА_10 на представлення інтересів господарства та наказ СФГ "Першотравневе" №3 від 29 жовтня 2019 року про призначення ОСОБА_10 на посаду юриста консультанта на умовах цивільно правової угоди. 
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог СФГ «Першотравневе» про визнання протиправним і скасування рішення Вчорайшенської сільської ради №370 від 24 жовтня 2019 року "Про надання безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства" та №371 від 24 жовтня 2019 року "Про надання безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства".
Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, за висновком апеляційного господарського суду вимоги скарги законні та обґрунтовані, тому вона підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому рішення підлягає частковому скасуванню та зміною рішення, з прийняттям нового рішення про задоволення зазначених позовних вимог.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по справі покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 277 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Першотравневе" на рішення Господарського суду Житомирської області від 29 липня 2022 року у справі №906/283/20 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Житомирської області від 29 липня 2022 року у справі №906/283/20 скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним і скасування рішення Вчорайшенської сільської ради №370 від 24 жовтня 2019 року "Про надання безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства" про передачу громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 26,3453 га, кадастровий номер 1825284400:08:000:0083 для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу, Вчорайшенської сільської ради, Ружинського району, Житомирської області (за межами населених пунктів) та в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним і скасування рішення Вчорайшенської сільської ради №371 від 24 жовтня 2019 року "Про надання безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства" про передачу громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 15,4817 га, кадастровий №1825284400:08:000:0084 для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу, Вчорайшенської сільської ради, Ружинського району (за межами населених пунктів).
В цій частині прийняти нове рішення, яким дані позовні вимоги задовольнити.
Визнати протиправним і скасувати рішення Вчорайшенської сільської ради №370 від 24 жовтня 2019 року "Про надання безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства" про передачу громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 26,3453 га, кадастровий номер 1825284400:08:000:0083 для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу, Вчорайшенської сільської ради, Ружинського району, Житомирської області (за межами населених пунктів).
Визнати протиправним і скасувати рішення Вчорайшенської сільської ради №371 від 24 жовтня 2019 року "Про надання безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства" про передачу громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 15,4817 га, кадастровий №1825284400:08:000:0084 для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Малочернявського старостинського округу, Вчорайшенської сільської ради, Ружинського району (за межами населених пунктів).
В решті рішення Господарського суду Житомирської області від 29 липня 2022 року у справі №906/283/20 змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Стягнути з Вчорайшенської сільської ради на користь Селянського (фермерського) господарства "Першотравневе" 4204 грн. судового збору за розгляд позовної заяви та 6306 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Житомирської області видати накази.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу №906/283/20 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "15" грудня 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Бучинська Г.Б. 

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.