ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 р.	Справа № 953/15689/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Прокопчук І.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Лисиченко С.М., м. Харків, повний текст складено 19.11.21 року по справі № 953/15689/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області ,          Поліцейського роти 6 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Даценка Артема Володимировича                  
          про визнання дій протиправними, скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області, поліцейського роти 6 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Даценка Артема Володимировича, в якій просить суд: скасувати постанову серії ЕАО №4575906 від 02.08.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та закрити провадження по справі; здійснити розподіл судових витрат.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.11.2021 року постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4575906 від 02 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП - залишено без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти 6 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Даценка Артема Володимировича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.11.2021 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення має передувати процес розгляду такої справи. Саме на цьому наголошував позивач у своєму позові, проте суд, на думку апелянта, не звернув увагу на дані обставини справи та проігнорував явне порушення процесуальних прав громадянина ОСОБА_1 та принципу законності через ігнорування приписів адміністративного законодавства. Стверджує, що відеозаписи були надані відповідачем лише Київському районному суду м. Харкова, тобто до постанови про вчинення адміністративного правопорушення їх не було надано, хоча такі відомості обов`язково повинні додаватися до зазначеного типу документу. Зауважує, що на записі із знімального пристрою видно лише, як ОСОБА_1 знаходився у ТЗ, тобто на доказах немає інформації про те, що позивач керував відповідним транспортним засобом. Зазначає, що із доказів, наданих відповідачем, неможливо встановити об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення. Наголошує, що у постанові не зазначено опис обставин, встановлених при розгляді справи, відсутні будь-які додатки до постанови, а саме відеозаписи чи фотографії, пояснення свідків, на які посилався поліцейський ОСОБА_2 , під час складання постанови. Стверджує, що до постанови не додано жодного доказу, що вказує на вчинення адміністративного правопорушення позивачем, а зазначені докази для ознайомлення останньому не надавались. Вважає, що вказане свідчить про неналежне дослідження доказів під час судового засідання.
Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.11.2021 року без змін.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені на електронні адреси, які містяться в матеріалах справи.
ОСОБА_1 також повідомлений за номером телефону, що підтверджується телефонограмою, та через систему «Електронний Суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 
Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області також повідомлене через систему «Електронний Суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Представником позивача подано до суду через систему "Електронний Суд" заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника.  
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням запровадженого на території України воєнного стану та активними бойовими діями на території Харківської області та безпосередньо у м. Харків, апеляційна скарга була розглянута 14.12.2022 року.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 02.08.2021 року поліцейським роти 6 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Даценком Артемом Володимировичем винесено постанову серії ЕАО №4575906 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн.
Зі змісту постанови вбачається, що 02.08.2021 о 16:32 годині в м.Харкові по вулиці Сідора Ковпака, буд.53, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MERCEDES¬BENZ SPRINTER, р.н. НОМЕР_1 , керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, чим порушив п.2.1. «а» ПДР – керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП.
Не погодившись із правомірністю постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі, та в межах повноважень, у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для скасування постанови серії ЕАО №4575906 від 02.08.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту – КупАП).
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст.14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга і четверта статті 126).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту – ПДР; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Відповідно до пункту 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.1 (а, б, ґ) ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту –  технічний талон); чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Відповідно до п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 02.12.2019 року у справі № 164/2068/17.
Таким чином, зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, п.2.1. «а» ПДР.
У відповідності до ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до інформації, яка міститься в довідці інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі по тексту – ІПНП), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.
Так, постановою Київського районного суду м. Харкова від 20.08.2020 року у справі  №953/11592/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 20400,00 грн. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.
Постановою Харківського апеляційного суду від 24.02.2021 року у справі №953/11592/20 постанову Київського районного суду м. Харкова від 20.08.2020 щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП, залишено без змін.
Таким чином, станом на 02.08.2021 року трирічний строк позбавлення позивача права керування транспортним засобом не сплив.
Щодо посилання апелянта на те, що із доказів, наданих відповідачем, неможливо встановити об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення, оскільки на записі із знімального пристрою видно лише, як ОСОБА_1 знаходився у транспортному засобі, тобто відсутня інформація про те, що позивач керував відповідним транспортним засобом, то колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, оскаржувана постанова містить відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис - бодікамера «ХАО 2088».
З відеозапису з бодікамери «ХАО 2088» встановлено, що ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейським неодноразового зазначав, що він керував автомобілем  -  приїхав за кермом з Харківської області з відпочинку. 
Підстави, які б давали можливість суду вважати, що вказані докази є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони узгоджуються між собою, є послідовними та такими, що повністю відповідають обставинам справи.
Крім того, на позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №191400 за ч.1 ст.130 КУпАП, який було направлено для прийняття рішення до Київського районного суду м. Харкова.
Частиною 4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, постановою Київського районного суду м.Харкова від 04.02.2022 року у справі №953/16001/21, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від  13.09.2022 року, встановлено, зокрема, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля «Mercedes-benz Sprinter 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , про що неодноразово повторював під час спілкування з поліцейським. Вказане підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом. Крім того, з пояснень свідків вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено поліцейськими його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Вказаною постановою Київського районного суду м.Харкова від 04.02.2022 року у справі №953/16001/21, що набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. 
Доводи апеляційної скарги про те, що у постанові не зазначено опис обставин, встановлених при розгляді справи, відсутні будь-які додатки до постанови, а саме відеозаписи чи фотографії, пояснення свідків, на які посилався поліцейський ОСОБА_2 , під час складання постанови, спростовуються змістом оскаржуваної постанови, в якій зазначено, що  02.08.2021 о 16:32 годині в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ SPRINTER, р.н. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, чим порушив п.2.1. «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, а також вказано відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозаписи - бодікамера «ХАО 2088».
Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності в повній мірі відповідає вимогам ст.283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, встановлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, а також зазначено відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозаписи. 
Разом з тим, наявними відеозаписами також спростовуються посилання апелянта на нероз`яснення йому прав, оскільки останньому було повідомлено про вчинене ним адміністративне правопорушення, про початок розгляду справи, роз`яснено вимоги чинного законодавства, ознайомлено з правами, розглянуто справу, надано можливість ознайомитись з постановою та надано її копію на руки. Вказаним підписом у п.8 постанови позивач підтвердив факт роз`яснення йому прав за ст.ст. 268, 289 КУпАП. На місці події жодних клопотань від останнього не надходило, у користуванні правами позивач не був обмежений.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів зазначає, що вчинення позивачем порушення п.2.1. «а» ПДР підтверджено належними і допустимими доказами, а постанова серії ЕАО №4575906 від 02.08.2021 року винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, а тому скасуванню не підлягає.
У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує висновки рішення Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom", відповідно до яких будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Тобто, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований.
Відповідно до ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З урахуванням вказаного вище, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи наявність належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає, що інші доводи сторін про правомірність чи неправомірність оскаржуваної постанови не впливають на вирішення справи по суті.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу  без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.11.2021 по справі № 953/15689/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    Н.С. Бартош