ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 192/335/20
провадження № 51-1585км22  
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_7.,
суддів                                                           ОСОБА_8., ОСОБА_9.,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_10., 
прокурора                                                    ОСОБА_11.,
у режимі відеоконференції: 
захисника                                                    ОСОБА_12.,  
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_12. на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040570000056, за обвинуваченням 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                         с. Орлово Солонянського району Дніпропетровської області, жителя                                                АДРЕСА_1 ),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Згідно з вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області                        від 24 січня 2022 року  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 125 КК, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.  
Постановлено рахувати строк покарання з моменту початку його фактичного виконання. 
ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 18 січня 2020 року приблизно                                  о 19:15, перебуваючи за місцем свого проживання в кухні будинку АДРЕСА_2 , керуючись раптово виниклим умислом на спричинення легких тілесних ушкоджень, на ґрунті неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_2 завдав останньому п`ять ударів кулаком у ділянку лівого ока і щелепи та п`ять ударів кулаком по обличчю в ділянку лоба справа, внаслідок чого спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 21 квітня 2022 року вирок районного суду           щодо ОСОБА_1 залишив без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_12., посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо                    ОСОБА_1 і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
Свої доводи обґрунтовує тим, що, незважаючи на суперечності між показаннями потерпілого, показання якого до того ж різнилися, і свідка ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вони послідовні та узгоджуються між собою. Також, на переконання сторони захисту, суд першої інстанції виклав показання свідка ОСОБА_3 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення по-своєму, із чим погодився й апеляційний суд. Крім того, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_4 і            ОСОБА_5 . Показання останньої суд першої інстанції визнав упередженими, оскільки вона на час вчинення кримінального правопорушення була співмешканкою обвинуваченого, однак на час апеляційної розгляду ця обставина змінилася. 
Захисник наголошує на тому, що постанова слідчого про призначення  експертизи була винесена слідчим раніше, ніж відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР. 
Як відзначає скаржник, суд апеляційної інстанції проігнорував доводи, викладені                                  в апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції допитав експерта з питань, які не були предметом його дослідження в цьому кримінальному провадженні.
У запереченнях на касаційну скаргузахисника ОСОБА_12. прокурор вказує на те, що у постанові про призначення експертизи допущена технічна помилка в частині дати її постановлення, а саме замість 19 лютого 2020 року зазначено 19 січня 2020 року, однак, на його думку, це не впливає на результати проведеної експертизи, оскільки вона здійснювалася в рамках досудового розслідування, уповноваженою особою та у порядку, передбаченому КПК, зокрема, ст. 242 цього Кодексу. У зв`язку з цим, просить залишити судові рішення щодо ОСОБА_1 без зміни, а касаційну скаргу -  без задоволення.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник  ОСОБА_12., надавши відповідні пояснення, підтримав касаційну скаргу.  
Прокурор ОСОБА_11. заперечила проти задоволення касаційної скарги, навела аргументи щодо законності й обґрунтованості судових рішень. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі суд касаційної інстанції дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Проте касаційний суд зобов`язаний перевірити в межах доводів, висловлених                                у касаційній скарзі, чи додержано судами попередніх інстанцій процесуальні норми, що регулюють розгляд судами обвинувачення, в тому числі положення стосовно оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності - з точки зору достатності для висновків суду.
Відповідно до частин  1, 2 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414КПК.Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК), про що наголошує захисник у касаційній скарзі, чинним законом не передбачено.
Статтею 22 КПК встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення                             і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим                          і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно                              з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення,                        в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції виконав зазначені вимоги закону, провівши розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_1 з урахуванням положень ч. 1                    ст. 337 КПК, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, а також принципу диспозитивності. 
За змістом ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Таким чином, обставини щодо заподіяння свідком        ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_2 , про що зазначає сторона захисту, не є предметом судового розгляду з урахуванням меж висунутого ОСОБА_1 обвинувачення.
Вирок районного суду є законним, обґрунтованим та узгоджується з положеннями статей 370, 374 КПК.
Судовий розгляд у цьому провадженні відбувався з урахуванням вимог кримінального процесуального законодавства, і, як наслідок, колегія суддів констатує дотримання судами загальної справедливості судового розгляду.
Виконуючи законодавчі приписи, суд першої інстанції допитав ОСОБА_1 та з`ясував його позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Так, обвинувачений своєї винуватості в інкримінованому йому діянні не визнав та висунув на свій захист версію. Суд цю версію перевірив і переконливо спростував у вироку, пославшись на зібрані у справі докази.
Зокрема, потерпілий  ОСОБА_2 у судовому засіданні дав показання про те, що взимку у 2020 році він був у гостях в ОСОБА_5 , де також були ОСОБА_4 ,                    ОСОБА_3 , а також ОСОБА_1 . Вони всі сиділи на кухні, згодом                              ОСОБА_1 вийшов хвилин на 10, а коли повернувся, почав кричати та вдарив його по обличчю, від чого він утратив свідомість. Потім ОСОБА_1 завдав йому ще 6-10 ударів. ОСОБА_5 і ОСОБА_3 були свідками побиття. З ОСОБА_5 в нього конфлікту не було. Ніхто, крім ОСОБА_1 , його не бив. 
Викладені у вироку обставини вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення підтверджені також показаннями  ОСОБА_3 , який був свідком заподіяння ОСОБА_1 ударів кулаком в око та по обличчю ОСОБА_2 .
Крім того, суд першої інстанції допитав свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , однак їх показання оцінив критично, оскільки на час вчинення кримінального правопорушення вони були співмешканками обвинуваченого та потерпілого відповідно, та у вироку суд навів достатні мотиви свого висновку. 
Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджені й сукупністю письмових доказів, зокрема:
- протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 30 січня 2020 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_2 звернувся до поліції з відповідною заявою, у якій зазначив обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_1 ;
- протоколом огляду місця події від 12 лютого 2020 року та фотознімками до нього,                                у яких з`ясовано місце вчинення кримінального правопорушення, підтверджене свідком ОСОБА_3 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18 лютого 2020 року, згідно з яким ОСОБА_2 показав механізм завдання йому ударів правим кулаком у ділянку лівого ока, щелепи та ударів лівим кулаком по обличчю. 
За даними дослідженого в судовому засіданні висновку експерта від 24 лютого                   2020 року № 591е, у ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій параорбітальній ділянці з переходом на спинку носа, скроневу та виличну ділянку, підшкірної гематоми на верхній повіці лівого ока з переходом частково на надбрівну дугу, садна в лобній ділянці праворуч із переходом на надбрівну дугу в проекцію середньої третини, які за характером належать до легких тілесних ушкоджень.
Цей висновок складено атестованим судовим експертом вищої категорії, який має                 15 років стажу роботи за фахом, попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК, а його висновки узгоджуються з іншими доказами. 
За змістом положень статті 356 КПК, статті 12 Закону України «Про судову експертизу» допит експерта в суді обмежується предметом виконаної ним судової експертизи. Експерт зобов`язаний на вимогу особи або органу, які його залучили, судді, суду дати роз'яснення щодо даного ним висновку. Метою допиту при цьому є одержання інформації про відомі допитуваному факти. Під час допиту експерта така інформація стає додатковою до висновку, який експерт зробив раніше. Згідно зі статтею 356 КПК експерту можуть бути поставлені запитання щодо наявності у нього спеціальних знань та кваліфікації з досліджуваних питань (освіти, стажу роботи, наукового ступеня тощо), що стосуються предмета його експертизи; використаних методик і теоретичних розробок; достатності відомостей, на підставі яких підготовлено висновок; наукового обґрунтування та методів, за допомогою яких експерт дійшов певного висновку; застосовності та правильності застосування обраних принципів і методів до фактів кримінального провадження; інші запитання, що стосуються достовірності висновку.
Необхідно зазначити, що допит експерта  ОСОБА_6   у судовому засіданні не суперечить вимогам ст. 356 КПК, оскільки з`ясування походження виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень входить до компетенції експерта та стосується складеного висновку.
У касаційній скарзі захисник вказує про те, що постанова слідчого про призначення вказаної експертизи була винесена слідчим раніше, ніж відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР. З приводу цього колегія суддів звертає увагу на таке. 
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 26 КПК суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень кримінальним процесуальним законом. Змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів, доведення перед судом переконливості й обґрунтованості власних тверджень і доводів щодо висунутого обвинувачення є однією із засад кримінального провадження згідно з п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК.
За змістом п. 15 ч. 1 ст. 7, частин 1-3 ст. 22 цього Кодексу кримінальне провадження, що здійснюється на основі змагальності, передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.
Стороною захисту дієвості зазначених гарантій у цьому кримінальному провадженні
під сумнів не поставлено. Проте, як убачається з його матеріалів, сторона захисту не порушувала питання перед судом першої інстанції про дослідження постанови слідчого щодо  призначення експертизи та не висловлювала заперечень під час дослідження і долучення висновку експерта від 24 лютого 2020 року № 591е до матеріалів кримінального  провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 30 січня 2020 року потерпілий ОСОБА_2 звернувся до поліції із заявою, у якій зазначив обставини вчинення 18 січня 2020 року щодо нього кримінального правопорушення. У день звернення відомості про вказаний факт було внесено до ЄРДР. 
Дійсно у висновку від 24 лютого 2020 року № 591е експерт указав про проведення експертизи на підставі постанови слідчого від 19 січня 2020 року, однак колегія суддів уважає зазначену дату винесення постанови 19 січня 2020 року нічим іншим, як технічною опискою, яка не впливає на допустимість та належність як доказу висновку.
Так, у тому ж висновку поряд із вказівкою про постанову слідчого                                   від 19 січня 2020 року вказано вихідний номер 45.9-1476 від 19 лютого 2020 року. Разом з тим, в реєстрі матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №  12020040570000056  у розділі 1 «Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії» міститься посилання на призначення судово-медичної експертизи 19 лютого 2020 року.
Крім того, сторона обвинувачення, як уже було зазначено вище, подала заперечення на касаційну скаргу, у яких зазначає, що у постанові про призначення експертизи допущена технічна помилка в частині дати її постановлення, а саме замість 19 лютого 2020 року зазначено 19 січня 2020 року. 
Твердження сторони захисту про те, що суд апеляційної інстанції не надав відповідей на всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, є безпідставними. Вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях статей 370, 419 КПК та                          ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції Європейського суду з прав людини про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент при обґрунтуванні судами своїх рішень (справа «Салов проти України», заява № 65518/01, рішення від 06 вересня 2005 року, п. 89), в цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано. Апеляційний суд дав обґрунтовані відповіді на основні зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи, навів переконливі аргументи на їх спростування, вказав підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував свою позицію. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Керуючись статтями433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня                        2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року щодо   ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника ОСОБА_12. - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення,                         є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_7                               ОСОБА_8                                ОСОБА_9