ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 483/1011/21
провадження № 51-1071 км 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) за № 12021153100000069 від 19 квітня 2021 року, стосовно
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівного Очаківського району Миколаївської області, який згідно з матеріалами провадження проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 липня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. На підставі статей 96-1, 96-2 КК України конфісковано у власність держави речові докази: дев`ять сіток (вісім сіток довжиною 80 м мають вічко 50 мм; одна сітка довжиною 100 м). Цивільний позов прокурора Очаківського відділу Миколаївської окружної прокуратури задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 25 874 грн у рахунок відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природньому середовищу. Ухвалено повернути засудженому надувний човен марки «Bark» із двома веслами.
Згідно з цим вироком 18 квітня 2021 року близько 21:00 ОСОБА_7 , не маючи відповідного дозволу, займався незаконним рибним промислом в акваторії Дніпровсько-Бузького лиману Чорного моря поблизу с. Дмитрівки Очаківського району Миколаївської області забороненим знаряддям лову (дев`ятьма сітками) та виловив і знищив рибу різних порід загальною кількістю 317 штук на загальну суму 25 874 грн, чим завдав істотної шкоди рибним запасам України.
Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 25 листопада 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 липня 2021 року – без змін. 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає рішення міськрайонного суду у частині повернення ОСОБА_7 човна з веслами невмотивованим, на що не звернув увагу суд апеляційної інстанції. На думку прокурора, апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про незастосування судом першої інстанції спеціальної конфіскації щодо цього майна. Наголошує, що здійснення ОСОБА_7 рибальства без використання човна з веслами було б неможливим, а тому відповідно до статей 96-2, 100 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) це майно повинно бути конфісковано як знаряддя кримінального правопорушення. Посилається на те, що апеляційний суд також безпідставно відхилив доводи апеляційної скарги щодо конфіскації виловленої риби. Вказує, що доля цих речових доказів повинна бути вирішена саме судовим рішенням. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала касаційну скаргу прокурора, просила її задовольнити. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, частиною 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як передбачено ст. 419 КПК України, в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При скасуванні чи зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено і в чому саме полягають ці порушення.
У разі залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких її визнано необґрунтованою.
Указаних вимог закону суд апеляційної інстанції під час перегляду вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 не дотримався.
Так, висновки суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, кваліфікація його дій, а також вид і розмір призначеного йому покарання в касаційному порядку не оспорюються.
Як убачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, оскільки фактичні обставини ніким не оспорювалися. Суд з`ясував можливість розгляду кримінального провадження в порядку скороченого провадження, роз`яснив наслідки такого розгляду та розглянув його в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, здійснивши допит обвинуваченого і дослідивши матеріали, що характеризують його особу. У результаті чого дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, 18 квітня 2021 року ОСОБА_7 , узявши із собою дев`ять сіток, які є забороненими знаряддями лову, та надувний човен марки «Bark» із двома веслами, прибув до узбережжя Дніпровсько-Бузького лиману Чорного моря поблизу с. Дмитрівки Очаківського району Миколаївської області, де у воді встановив вищевказані сітки та займався незаконним рибним промислом. 
Надалі належний ОСОБА_7 надувний човен марки «Bark» із двома веслам, сітки і виловлену рибу було виявлено та вилучено під час огляду місця події 19 квітня 2021 року (т. 1, а. п. 33–38).
Згідно з постановою дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 7 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Миколаївській області від 19 квітня 2021 року вилучене майно було визнано речовими доказами (т. 1,   а. п. 50, 51), ухвалою слідчого судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2021 року на нього було накладено арешт (т. 1, а. п. 53, 54).
Суд першої інстанції, визнавши винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, під час ухвалення вироку повернув йому човен із веслами та застосував спеціальну конфіскацію тільки щодо сіток, проте питання про долю вилучених водних біоресурсів не вирішив.
Не погоджуючись із цим судовим рішенням у частині вирішення питання спеціальної конфіскації та долі речових доказів, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок міськрайонного суду за апеляційною скаргою прокурора, погодився з висновками суду першої інстанції, при цьому зазначив, що човен із веслами не підпадає під спеціальну конфіскацію, оскільки не є забороненим знаряддям лову.
Також апеляційний суд у своєму рішенні визнав необґрунтованими доводи прокурора щодо необхідності вирішення питання про долю незаконно виловлених водних біоресурсів, пославшись на те, що це питання фактично вирішено, оскільки рибу передано на зберігання до Міського геріатричного будинку милосердя ім. Святого Миколая.
Однак із таким висновком апеляційного суду не може погодитися касаційний суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Положеннями ч. 1 ст. 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, зокрема, передбаченого ч. 1 ст. 249 цього Кодексу.
За правилами ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Згідно з п. 1 цієї норми гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
За правилами п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України та ч. 10 ст. 100 КПК України застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) цього майна знав про його незаконне використання. У випадку, якщо власник цього майна не знав і не міг знати про його незаконне використання, таке майно повертається власнику.
Ухвалюючи судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій установили, що ОСОБА_7 за допомогою човна марки «Bark» незаконно займався рибним промислом в акваторії Дніпровсько-Бузького лиману Чорного моря поблизу с. Дмитрівки Очаківського району Миколаївської області та виловив водні живі біоресурси – рибу, яка є предметом кримінального правопорушення. При цьому належність цього човна ОСОБА_7 підтвердив і сам засуджений у судових засіданнях.
Проте апеляційний суд за сукупності наведених обставин не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність під час вирішення питання про долю речових доказів – човна марки «Bark» із двома веслами та виловленої риби загальною кількістю 317 штук, з урахуванням показань самого ОСОБА_7 .
Отже, під час розгляду справи суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
За цих обставин ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати вищезазначене і відповідно до вимог кримінального процесуального закону постановити законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6  задовольнити частково.
Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                             ОСОБА_3