Ухвала                              
 
07 грудня 2022 року
місто Київ
 
справа № 753/20537/18
провадження № 61-15167св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В., 
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В., 
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступниками якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо»та Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,
відповідач- ОСОБА_1 ,
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву суддів Верховного Суду: Олійник Алли Сергіївни, Усика Григорія Івановича, Яремка Василя Васильовичапро самовідвід у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступниками якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до  ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Кулікової С. В., Рубан С. М., та касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року у складі судді Сирбул О. Ф. та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Кулікової С. В., Рубан С. М., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень 
У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року позов АТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 17 675 919,40 грн, що складається із: заборгованості за кредитним договором від 27 жовтня 2005 року № 434-Ф у розмірі 4 701 026,63 грн: тіло кредиту - 2 920 146,55 грн, відсотки - 1 780 880,08 грн; заборгованості за кредитним договором від 23 січня 2006 року № 501-Ф у розмірі 11 622 767,01 грн: тіло кредиту - 7 275 482,00 грн, відсотки - 4 347 285,01 грн; заборгованості за кредитним договором від 27 січня 2006 року № 506-Ф (кредитний договір-3) у розмірі 1 352 125,76 грн: тіло кредиту - 835 295,25 грн, відсотки - 516 830,51 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 29 червня 2021 року, заяву АТ «Дельта Банк» про залучення до участі у справі його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» (далі - ТОВ «ФК «Інвест-Кредо») за кредитними договорами від 27 жовтня 2005 року № 434-Ф та від 27 січня 2006 року № 506-Ф задоволено. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі залучено ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року до участі у справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт-Капітал») як правонаступника АТ «Дельта Банк» за кредитним договором від 23 січня 2006 року № 501-Ф.
30 липня 2021 року ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» звернулося до суду апеляційної інстанції із заявою про забезпечення позову, у якій просило накласти арешт на нерухоме майно у межах заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами від 27 жовтня 2005 року № 434-Ф та від 23 січня 2006 року 
№ 501-Ф.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року заяву ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» про забезпечення позову задоволено. 
Накладено арешт на нерухоме майно у межах заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами від 27 жовтня 2005 року № 434-Ф та від 23 січня 2006 року № 501-Ф у загальному розмірі 6 053 152,39 грн, а саме на: 
- земельну ділянку, площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2611092001:22:002:0560, що розташована в с. Поляниця, уч. Вишні, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 307289, виданого 03 липня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 січня 2006 року, зареєстрованого у реєстрі за № 232, ВСО № 559361, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010629800188;
- земельну ділянку, площею 0,1493 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2611092001:22:002:0559, що розташована в с. Поляниця, уч. Вишні, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 307288, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 січня 2006 року, зареєстрованого за № 227, ВСО № 559360, виданого 03 липня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010629800187.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року залишено без змін.
Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи
У вересні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просила скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» про забезпечення позову.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року та витребувано матеріали справи.
У жовтні 2021 року від ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року, в якому товариство посилалося на необґрунтованість доводів касаційної скарги та законність ухвали Київського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року про забезпечення позову.
У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року, у якій вона просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
На обгрунтування підстав касаційного оскарження ОСОБА_1 посилалася на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України: 
1) порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неврахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 03 липня 2019 року № 342/180/17, та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц, від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 752/6743/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 539/1582/16-ц, від 31 липня 2019 року у справі № 553/1325/14-ц, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі 278/2177/15-ц;
2) порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази; безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункти 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України (пункти 1, 3, 4, частини третьої статті 411 ЦПК України).
У листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», у якому товариство просило відмовити у її задоволенні, посилалося на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами на 09 листопада 2022 року.
Відповідно до вимог статті 33 ЦПК України автоматизованою системою розподілу справ для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі головуючого - Ступак О. В. та суддів: Гулейков І. Ю. Олійник А. С., Усик Г. І. (суддя-доповідач), Яремко В. В.
Короткий зміст заяви про самовідвід суддів
Суддями Верховного Суду: Олійник А. С., Усиком Г. І., Яремком В. В.заявлено самовідвід у цій справі з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України. 
Зазначають, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В. від 29 червня 2021 року здійснено перегляд ухвали Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року, занесеної до протоколу судового засідання, про залучення до участі у справі № 753/20537/18 правонаступника АТ «Дельта Банк» - ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на підставі договору від 15 квітня 2020 року № 2227/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 27 жовтня 2015 року № 434-Ф та від 27 січня 2006 року № 506-Ф, тобто сформульовано правовий висновок щодо належності права вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитними договорами від 27 жовтня 2005 року № 434-Ф та від 27 січня 2006 року № 506-Ф.
04 листопада 2022 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду: Олійник А. С., Усика Г. І., Яремка В. В., яка мотивована тим, що зазначені судді брали участь у вирішенні цієї справи під час перегляду у касаційному порядку ухвали Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року, занесеної до протоколу судового засідання, якою до участі у справі залучено правонаступника АТ «Дельта Банк» - ТОВ «ФК «Інвест-Кредо». 
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року заяву ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Олійник А. С., Усика Г. І., Яремка В. В. визнано необґрунтованою, оскільки обставини, на які посилається заявниця, як на підстави для відводу суддів, не є такими відповідно до статті 36 ЦПК України, не дають підстав вважати обґрунтованими сумніви в неупередженості та об`єктивності суддів. 
Вирішення питання про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Олійник А. С., Усика Г. І., Яремка В. В. передано у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді. 
Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Олійник А. С., Усика Г. І., Яремка В. В. відмовлено, оскільки підстави для відводу суддів, зазначені у заяві, не дають підстав для сумніву у неупередженості, об`єктивності чи безсторонності суддів. 
Ураховуючи побоювання ОСОБА_2 щодо відсутності безсторонності суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Олійник А. С., Усика Г. І., Яремка В. В., для того, щоб за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви в об`єктивності та неупередженості суддів під час вирішення справи, для забезпечення довіри учасників справи до суду, суддями Верховного Суду: Олійник А. С., Усиком Г. І.,Яремком В. В.заявлено самовідвід у цій справі.
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування 
Дослідивши вказану заяву, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що заява суддів Верховного Суду: Олійник А. С., Усика Г. І., Яремка В. В. про самовідвід підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.
Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходить не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).
Також у своєму рішенні «Газета Україна-центр» проти України» Європейський суд з прав людини наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (пункти 28-32).
Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.
Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
Зважаючи на те, що кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі та коли у стороннього спостерігача не могло б виникнути сумнівів у неупередженості судді, а також з метою забезпечення справедливого розгляду справи незалежним і безстороннім судом, судді Верховного Суду: Олійник А. С., Усик Г. І., Яремко В. В. підлягають відводу.
Висновки за результатами розгляду заяви
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення заяви суддів Верховного Суду: Олійник А. С., Усика Г. І., Яремка В. В. про самовідвід.
Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Заяву суддів Верховного Суду: Олійник Алли Сергіївни, Усика Григорія Івановича, Яремка Василя Васильовичапро самовідвідзадовольнити.
Справу № 753/20537/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступниками якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до  ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року та касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                    О. В. Ступак
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
Г. І. Усик
В. В. Яремко