Номер провадження: 22-ц/813/4259/22 
Справа № 515/130/21
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.11.2022 року                                                                  м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
- головуючого судді Князюк О.В.,
- суддів: - Заїкін А.П., Погорєлової С.О.,
розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 16.04.2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
29 січня 2021 року акціонерне товариство комерційний банк “Приватбанк” (далі – АТ КБ «Приватбанк») в особі свого представника (за довіреністю) Кіріченка В.М. пред`явило вказаний позов, посилаючись на наступні обставини.
ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг 22.09.2008 р. звернулася до банку та підписала заяву без номеру, згідно якої було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10200 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Пунктами 3.2, 3.3 Договору передбачено зміна кредитного ліміту за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до п.6.5 Договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його вико- ристання, за перевитрати платіжного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячним платежами у розмірі мінімаль- ного платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. У зв`язку з порушеннями зо- бов`язань за кредитом та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 13.12.2020 р. має заборгованість в розмірі 18627,02 грн., з яких: 14968,53 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 14968,53 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3658,49 – заборгованість за простроченими відсотками. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 16.04.2021 року позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Татарбунари Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” (код ЄДРПОУ 14360570, рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором без номеру від 22.09.2008 р. в розмірі 18627 грн. 02 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Татарбунари Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” судовий збір в розмірі 2270 грн.

Коротний зміст вимог апеляційної скарги
03 вересня 2021 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 16.04.2021 року, відповідно до якої, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи та інших учасників справи
ОСОБА_1 вважає рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 16.04.2021 року необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на що вказує, що воно підлягає скасуванню.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції поверхнево віднісся до дослідження доказів наданих позивачем та не в повній мірі дослідив розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, внаслідок чого не були враховані кошти сплачені відповідачем.
Також, відповідачка вказує, що судом не було враховано практику Верховного Суду з розгляду аналогічних справ, та не наведено у мотивувальній частині рішення оцінку кожного доказу наданого стороною позивача.
ОСОБА_1 не визначає твердження позивача, що їй було відомо про умови та Правила надання банківських послуг, та наполягає на тому, що ПАТ «Приватбанк» не надано суду доказів того, що саме той Витяг з Тарифів та Умов, що міститься в матеріалах справи вона розуміла та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг.
Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що позивач не вказує, яким чином виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту. 
У позовній заяві та розрахунку АТ КБ «Приватбанк» вказано, що кредитний ліміт був збільшений до 10 200 грн, при цьому заборгованість становить 18 627,02 грн. до якої входить заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 14 968,53 грн, однак доказів саме такої заборгованості позивач не надає.
Апелянт звертає увагу суду на те, що відповідно до розрахунку заборгованості на 31.08.2015 року, 25.03.2016 року на картковий рахунок було зараховано суму в розмірі 10 217.94 грн, що є погашенням заборгованості за використання кредитного ліміту. 
26.03.2016 року у стовпчику – «Залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» заборгованість зазначена у розмірі 0,00 грн.
Як вбачається з виписки за договором б/н за рухом коштів ОСОБА_1 , у стовпчику-«Залишок після операції» 25.03.2016 року сума складає 0,00 грн. Після вказаної дати позивач почав списувати з карткового рахунку відповідача платежі, які зазначені в стовпчику- «Деталі операції» з такими найменуваннями: «Страховий платіж», «Списання відсотків за використання кредитного ліміту», «Покупка», «Страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту», «Пеня за прострочку за кредитом понад 100 гривень», «Комісія за обслуговування (членський внесок)» з умовами списання яких відповідач ознайомлена не була, що вбачається з заяви-анкети об/н. Також позивач списував різні відсотки за користування кредитним лімітом, що суперечить підписаній заяві ОСОБА_2 . 
Таким чином, позивач, списує з рахунку відповідача кошти та фактично погашає заборгованість за процентами за користування кредитом (у позові заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн., у розрахунку заборгованості заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.) і показує заборгованість за простроченим тілом кредиту. Аналогічні твердження викладені у постанові Одеського апеляційного суду N522/14619/20 від 19.08.2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
У наданому АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості станом на 31.08.2015 року за період з 22.09.2008 року по 30.06.2019 року відповідач сплатив заборгованість за тілом кредиту у розмірі 32 582,88 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмір 3 983,25грн., заборгованість по пені у розмірі 1000,00 грн.
Тобто, відповідач, отримавши кредитний ліміт на картковий рахунок у розмірі 10 200,00 грн.(як зазначає позивач), у період з 22.09.2008 року по 30.06.2019 року сплатив заборгованість за тілом кредиту у розмірі 32 582,88 грн., що перевищує надану АТ КБ «ПриватБанк» суму кредитного ліміту більше ніж у 3 рази.
Також позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 3 658,49 грн. Відповідач заперечує щодо стягнення вказаних відсотків, оскільки списання вказаних відсотків відбувалось з порушенням умов заяви-анкети та АТ КБ «ПриватБанк» самостійно встановлював відсоткову ставку за якою здійснювались списання відсотків за використання кредитного ліміту.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
11.10.2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О.В. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 16.04.2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою суду від 21.11.2022 року у складі колегії суддів цивільної палати Одеського апеляційного суду у складі: головуючого судді - Князюка О.С., суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О. цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості було призначено до розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини
Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір без номеру від 22. 09.2008 р., за яким ОСОБА_1 отримала кредитну картку. Пунктом 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено зміна кредитного ліміту. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.
Розрахунком (а.с.4-15) підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором без номеру від 22.09.2008 р. Так, станом на 13.12.2020 р. ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 18627,02 грн., з яких: 14968,53 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 14968,53 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3658,49 – заборгованість за простроченими відсотками.
Відповідно до п. п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.22), позичальник зо бов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевит- рати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених даним договором. У разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди Банку.
Згідно даних з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, ПАТ КБ «Приватбанк» пройшло останню реєстрацію у зазначеному реєстрі юридичних осіб 12.02.2018 р. і володіє банківською ліцензією на право надання банківських послуг (а.с.32,33).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, доводиапеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною
За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Однак, у заяві позичальника від 22.09.2008 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, порядок нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.09.2008 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT» «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомилась відповідач ОСОБА_1 і погодивлась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та міг їх розуміти, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин (22.09.2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (29.01.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).
За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Колегія суддів апеляційної суду зазначає, що позивач в обґрунтування позовних вимог, посилається на анкету-заяву від 22.09.2008 року, в якій відсутнє зазначення бажаного кредитного ліміту по платіжній карті.
З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 22.09.2008 року виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по картковим рахункам, відкритим на ім`я відповідача.
Відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства підстави і предмет позову визначає позивач. Суд визначає правову природу відносин між сторонами спору (надає правову кваліфікацію відносинам сторін), визначає норму матеріального права, яка регулює правовідносини сторін. Банк у позові не вказує, яким чином виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту. У позові вказується тільки на те, що ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Ні зі змісту позовної заяви, ні з наданого Банком розрахунку заборгованості не вбачається отримання відповідачем кредиту у розмірі – 18627,02 грн..
Відповідач є споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема - верховенство права.
Згідно ст. 42 Конституції України - Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Банк вказує, що кредитний ліміт був збільшений до –10 200 гривень, при цьому заборгованість відповідача становить –18627,02 гривень, до якої входить заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі – 14968.53 гривень. Однак, доказів саме такої заборгованості Банк не надає.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути такі його складові: - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит.
Апелянт звертає увагу суду на те, що відповідно до розрахунку заборгованості на 31.08.2015 року, 25.03.2016 року на картковий рахунок було зараховано суму в розмірі 10 217.94 грн, що є погашенням заборгованості за використання кредитного ліміту. 
26.03.2016 року у стовпчику – «Залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» заборгованість зазначена у розмірі 0,00 грн.
Як вбачається з виписки за договором б/н за рухом коштів ОСОБА_1 , у стовпчику-«Залишок після операції» 25.03.2016 року сума складає 0,00 грн. Після вказаної дати позивач почав списувати з карткового рахунку відповідача платежі, які зазначені в стовпчику- «Деталі операції» з такими найменуваннями: «Страховий платіж», «Списання відсотків за використання кредитного ліміту», «Покупка», «Страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту», «Пеня за прострочку за кредитом понад 100 гривень», «Комісія за обслуговування (членський внесок)» з умовами списання яких відповідач ознайомлена не була, що вбачається з заяви-анкети об/н. Також позивач списував різні відсотки за користування кредитним лімітом, що суперечить підписаній заяві ОСОБА_2 . 
Таким чином, позивач, списує з рахунка відповідача кошти та фактично погашає заборгованість за процентами за користування кредитом (у позові заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн., у розрахунку заборгованості заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.) і показує заборгованість за простроченим тілом кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом їх зняття з кредитної картки, здійснював платежі, а також поповнював картку.
На відміну від кредитних договорів, за якими загальний розмір кредиту надається відразу (одноразово), в договорі про надання споживчого кредиту у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку (за яким позичальник має можливість використовувати ліміт частинами з правом подальшого використання вільного залишку ліміту, а у разі повного повернення коштів до закінчення строку кредитування – повторно отримати кредит (зняти кошти) або його частину в межах ліміту), – розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені, а тому сукупна сума всієї заборгованості за тілом кредиту може включати в себе заборгованість за частиною кредиту, строк сплати якої не закінчився (поточне тіло кредиту), та/або заборгованість за частиною кредиту, яка не була повернута в обумовлений термін (прострочене тіло кредиту).
Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримав (основний борг).
Прострочене тіло кредиту – це сума, яку позичальник не повернув позикодавцю в обумовлений строк.
Так, з наданого суду розрахунку заборгованості, який відповідає виписці з рахунку, встановлено, що станом на 25.03.2016 року у відповідача відсутня заборгованість. За період з 26.10.2016 року по 18.11.2017 року відповідачем фактично отримано кредитні кошти у загальній сумі – 55 089,66 грн.
У наданому АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості станом на 31.08.2015 року за період з 22.09.2008 року по 30.06.2019 року відповідач сплатив заборгованість за тілом кредиту у розмірі 32 582,88 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмір 3 983,25грн., заборгованість по пені у розмірі 1000,00 грн.
Тобто, відповідач, отримавши кредитний ліміт на картковий рахунок у розмірі 10 200,00 грн. (як зазначає позивач), у період з 22.09.2008 року по 30.06.2019 року сплатив заборгованість за тілом кредиту у розмірі 32 582,88 грн., що перевищує надану АТ КБ «ПриватБанк» суму кредитного ліміту більше ніж у 3 рази.
Також позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотка у розмірі 3 658,49 грн. Апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що оскільки списання вказаних відсотків відбувалось з порушенням умов заяви-анкети та АТ КБ «ПриватБанк» самостійно встановлював відсоткову ставку за якою здійснювались списання відсотків за використання кредитного ліміту, такі позовні вимоги також не підлягають задоволенню.
Подібний висновок викладений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 200/19155/14-ц (провадження № 61-14172св18), який суд зобов`язаний враховувати на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату заборгованості за простроченими відсотками, відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вищевказані висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, від яких не було відступлено у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 358/384/19.
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вищевказаного обґрунтування.

Судові витрати
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів задовольнила апеляційну скаргу, судові витрати ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги підлягають відшкодуванню.

РЕЗУЛЮТИВНА ЧАСТИНА
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 16.04.2021 року – скасувати.
Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з АТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 гривень.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                О.В. Князюк

Судді:                                                                         А.П. Заїкін

                                                                        С.О. Погорєлова