ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 460/13338/22 пров. № А/857/10782/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                       Хобор Р.Б.,
суддів                                                                            Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.
                     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року, ухвалене суддею Зозуля Д.П. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 460/13338/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
                                                           В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд:
1) визнати протиправним рішення відповідача № 172050003315 від 26.03.2022 року про відмову в призначені пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
2) зобов`язати відповідача призначити позивачці з 27.01.2022 року пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 172050003315 від 26.03.2022 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 , починаючи із 27.01.2022 року, пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Стягнуто солідарно за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яке просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що суд першої інстанції не надав належної уваги, а позивачка не надала доказів про факт постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що позивачка має посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІІ категорії.
Згідно з довідкою Антонівської сільської ради Вараського району Рівненської області від 07.04.2022 року № 431, позивачка з 26.01.1968 року по 1986 рік та з 06.06.1988 року по 04.07.1989 року була зареєстрована та проживала у селі Антонівка, Вараського району Рівненської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення згідно із постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 року.
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 18.01.2022 у справі № 556/2491/21, яке набрало законної сили 18.02.2022 року, встановлено факт, що позивачка дійсно постійно проживала без реєстрації в с. Антонівка, Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення з 05 липня 1989 року по 01 січня 1994 року.
10.03.2022 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 172050003315 від 26.03.2022 року позивачці відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Повідомлено, що до тривалості проживання в зоні гарантованого добровільного відселення враховано період з 05.07.1989 року по 01.01.1994 року (згідно з рішенням суду), що становить 4 роки 5 місяців, який необхідно підтвердити довідкою органу місцевого самоврядування.
Не погоджуючись із цим рішенням позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.03.2003 року передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За нормою статті 26 вказаного Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року – не менше 25 років.
Сторонами не заперечуються ті обставини, що позивачка на час звернення до відповідача досягла віку 54 роки та має страховий стаж 34 роки 2 місяці. 
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі – Закон № 796-XII).
Відповідно до статті 9 Закону 796-XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 14 Закону № 796-XII, категорія 3 встановлюється особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.
Отже, відповідне посвідчення 3 категорії засвідчує відповідний статус особи, який пов`язаний із фактом проживання такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. 
Відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, громадянам, які постійно проживали або працювали у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки, та додатково на 1 рік за кожні 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Із аналізу наведених правових норм видно, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та працювали або проживали визначену кількість років у зоні гарантованого добровільного відселення.
Водночас, Пенсійний фонд України встановив перелік документів, що подаються до органу пенсійного фонду для призначення пенсії особі, яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.
Постановою правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Абзацом 9 підпунктом 5 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 визначено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-XII).
Апеляційний суд встановив те, що позивачка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (3 категорії), що підтверджується посвідченнями серії НОМЕР_1 .
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»» село Антонівка Вараського району Рівненської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Факт проживання позивачки  з 05.07.1989 року по 01.01.1994 року засвідчений рішенням  Володимирецького районного суду Рівненської області від 18.01.2022 року у справі № 556/2491/21.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що частина 1 ст. 315 ЦПК України містить перелік юридичних фактів, які встановлює суд.
 У ч. 2 ст. 315 ЦПК України зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
Однак апеляційний суд зазначає, що законодавством, чинним на момент звернення позивачки до суду із заявою про встановлення факту проживання, було передбачено позасудовий порядок визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який надає право на передбачені законом пільги у разі виникнення спірних питань.
За передбаченим вище правилом, лише довідка органу місцевого самоврядування може підтвердити або спростувати період проживання позивачки у селі Антонівка, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення, для цілей призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. 
Апеляційний суд встановив те, що довідку органу місцевого самоврядування про факт проживання позивачки на території села Антонівка у період з 05.07.1989 року по 01.01.1994 року позивачка не надала. 
Факт проживання позивачки в селі Антонівка Вараського району Рівненської області у період з 26.01.1986 року по кінець 1986 року та з 06.06.1988 року по 04.07.1989 року засвідчує довідка Антонівської сільської ради від 07.04.2022 року № 431. 
Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що довідку Антонівської сільської ради від 07.04.2022 року № 431 про факт проживання позивачки в селі Антонівка Вараського району Рівненської області у період з 26.01.1986 року по кінець 1986 року та з 06.06.1988 року по 04.07.1989 року позивачка надала лише суду, натомість відповідач їй оцінку не надавав. 
Зважаючи на те, що період проживання позивачки з 26.01.1986 року по кінець 1986 року та з 06.06.1988 року по 04.07.1989 року підтверджений належними документами, а саме довідкою органу місцевого самоврядування, тому апеляційний суд вважає, що оскаржене рішення про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку необхідно скасувати.
Натомість у цій справі, відповідно до норм ч. 2 ст. 9 КАС України, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки відповідач, при призначенні пенсії, не взяв до уваги період проживання позивачки вказаний у довідці Антонівської сільської ради від 07.04.2022 року № 431.
Таким чином, зважаючи на цей висновок, адміністративний позов необхідно задовольнити частково, шляхом скасування оскарженого рішення та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскільки суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.
Тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, а адміністративний позов задовольнити частково.
Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає, що, відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що позов містить одну основну і похідну вимоги, за які позивачка сплатила судовий збір, як за одну немайнову вимогу, то при задоволенні позову частково розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню на користь позивачки не змінюється. 
Оскільки позивачка сплатила 992,40 грн. судового збору за подання позову то на її користь, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, необхідно стягнути цю суму в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року в справі № 460/13338/22 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 172050003315 від 26.03.2022 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1  від 10.03.2022 року про призначення пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	Р. М. Шавель 	
Постанова складена 13.10.2022 року