ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7018/22 Справа № 185/3163/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А.С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря судового засідання - Панасенко С.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні, - 

ВСТАНОВИЛА:

       У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною заявою, в обґрунтування якої посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 17 жовтня 2020 року до для смерті останнього, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, мешкали з чоловіком разом за адресою: АДРЕСА_1 .
       Разом з тим, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тоді як сама заявниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
       Також ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_2 отримував пенсію, а вона перебувала на його утриманні та одержувала від чоловіка допомогу, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, так як розмір пенсії чоловіка значно перевищував розмір її пенсії.
       Так, заявник звернулась до відділу обслуговування громадян №23 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо переходу з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 .
       Проте, листом начальника відділу обслуговування громадян №23 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області Приходько Р.А. було відмовлено з тих підстав, що для призначення даного виду пенсії не надано документ про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою.
       З огляду на викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт сумісного проживання та її перебування на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті останнього та втрати, у зв`язку зі смертю чоловіка, постійного джерела засобів існування.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2022 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, ГУ ПФУ в Кіровоградській області, про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні - задоволено. Встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з її чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Не погодившись з таким рішенням, ГУ ПФУ в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі.
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала з 17 жовтня 2020 року у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 17 жовтня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.14).
       Відповідно до довідки №2134 від 25 березня 2022 року про реєстрацію та склад сім`ї, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
       Відповідно до довідки №2133 від 25 березня 2022 року про реєстрацію та склад сім`ї, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8).
       Відповідно до довідки №58 від 25 квітня 2022 року, складеної головою квартального комітету, ОСОБА_1 фактично мешкала разом з чоловіком ОСОБА_2 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується сусідами: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 9).
       Відповідно до довідки від 27 квітня 2022 року, виданої відділом обслуговування громадян №23 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 3 786,89 грн.
       Відповідно до довідки №140/010505-8 від 23 червня 2022 року, виданої ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 знаходився на обліку та отримував пенсію за віком, розмір пенсії за період з січня 2021 року по березень 2022 року склав 262 023,90 грн, 17 582,54 грн в місяць.
        ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Павлоград Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , актовий запис №566.
       Відповідно до копії рішення №912160107562 від 11 квітня 2022 року ГУ ПФУ в Кіровоградській області про відмову в перерахунку пенсії у зв`язку з переходом з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, ОСОБА_1 не надала документ про спільне проживання з померлим ОСОБА_2 до дня його смерті, тому відсутні підстави для переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спільно проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_2 з 17 жовтня 2020 року до дня смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на його утриманні та одержувала від чоловіка допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, так як розмір пенсії чоловіка значно перевищує розмір пенсії заявника, а тому дійшов висновку, що заява про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні підлягає задоволенню.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
       У відповідності з п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про перебування фізичної особи на утриманні.
       Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
       В п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
       Відповідно до пункту 2.3 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 розділу II даного Порядку, а також, серед іншого, документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.
       Частиною 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.
       Частиною 3 статті 36 цього Закону передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
       Відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
       Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
       Непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
       До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
       Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
       У своїй скарзі апелянт посилається на те, що підстави для переведення ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відсутні, оскільки заявниця не надала доказів факту спільного проживання з померлим чоловіком ОСОБА_2 .
       Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.
       Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
       У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спільно проживала з ОСОБА_2 з 17 жовтня 2020 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на утриманні свого чоловіка та одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
       Так, згідно матеріалів даної справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно були зареєстровані за різними адресами.
       Разом з тим, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2020 року та фактично мешкали разом у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою №58 від 25 квітня 2022 року, складеною головою квартального комітету.
       Також факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було підтверджено у судовому засіданні суду першої інстанції показами свідків, а саме сусідами: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
       Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 спільно проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та допомога, яка надавалась заявниці її чоловіком, була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для встановлення факту сумісного проживання та перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого чоловіка.
       Вказані висновки суду першої інстанції також відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 27 червня 2018 року у справі №210/2422/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17, від 22 жовтня 2020 року у справі №210/343/19.
       Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, надавши вибірково оцінку зібраним у справі доказам, оскільки місцевий суд належно обґрунтував прийняття чи відхилення того чи іншого доказу, допитав свідків, надав вичерпні відповіді на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, а тому доводи апеляційної скарги в цілому зводяться до непогодження з оскаржуваним судовим рішенням та необхідністю здійснення переоцінки доказів у справі.
       Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.
       Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.
       Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст.ст.259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2022 року - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова
                                                                        М.Ю. Петешенкова