ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5362/22 Справа № 201/2712/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря судового засідання - Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2022 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 про встановлення факту відсутності договору ремонтних робіт між сторонами та стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, - 

ВСТАНОВИЛА:

       Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2022 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави.
       Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просять її скасувати.
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.
       Відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, суд першої інстанції, керуючись п.3 ч.1 ст.186 ЦПК України, виходив з того, що у провадженні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська вже перебуває справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
       Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
       Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
       Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
       Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».
       Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 (провадження №12-15гс19)).
       Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №640/9380/19 (провадження №61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі №428/9280/20 (провадження №61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі №295/983/21 (провадження №61-13906св21).
       Як вбачається з матеріалів справи, постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року у цивільній справі №201/11242/18 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 , заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Також вирішено питання розподілу судових витрат.
       При цьому, зі змісту вищевказаної постанови суду вбачається, що в обґрунтування своїх позовних вимог у цивільній справі №201/11242/18 позивачі посилалися на те, що у серпні 2018 року ОСОБА_1 побачила пропозицію на Інтернет сайті ОЛХ з продажу телевізору SAMSUNG UE43NU7400UXUA вартістю 20 000 грн. Погодившись на цю пропозицію, позивач записала зі слів продавця на ім`я ОСОБА_3 номер його картки, на яку слід було перерахувати передплату у розмірі 16 000 грн для подальшого відправлення товару «Новою поштою». Сумнівів щодо перерахування коштів на картку не було, оскільки на сайті ОЛХ ОСОБА_3 був зареєстрований з 2015 року. На момент перерахунку на картці позивачки коштів було не достатньо, тому додаткові кошти на цю ж картку перерахував її чоловік ОСОБА_2 зі своєї картки. Однак, після перерахування коштів з`ясувалося, що картка належить зовсім іншій особі з таким же іменем, оскільки воно було відображено на сайті. Позивачі зрозуміли, що здійснили перерахунки помилково на користь іншої особі. За допомогою його РНОКПП вдалося встановити особу та місце знаходження отримувача коштів, яким виявився ОСОБА_3 . Таким чином, на користь ОСОБА_3 , з яким у позивачів відсутні будь-які договірні відносини, було перераховано грошові кошти в загальному розмірі 16 117 грн. З метою врегулювання спору, 05 жовтня 2018 року позивачі направили на адресу відповідача вимогу від 03 жовтня 2018 року про повернення грошових коштів, яка отримана ним 13 жовтня 2018 року, але залишена без реагування.
       З огляду на викладене, позивачі у цивільній справі №201/11242/18 просили суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 14 017 грн, а на користь ОСОБА_2 - 2 100 грн, а також компенсувати за рахунок відповідача судові витрати.
       Водночас, згідно матеріалів даної цивільної справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звертаючись до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту відсутності договору ремонтних робіт між сторонами та стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, обґрунтовували свої позовні вимоги, зокрема, тим, що ними на користь відповідача було перераховано грошові кошти в загальному розмірі 16 117,00 грн. Проте, будь-яких правових підстав для отримання зазначених грошових коштів у останнього не виникло ні до їх отримання, ні після, оскільки домовленість про виконання певних робіт, їх обсяг та вартість з ним досягнута не була, що у свою чергу вказує на відсутність між сторонами погодження суттєвих умов договору підряду щодо ремонту квартири. Також позивачі посилалися на те, що ОСОБА_3 не має професійного фаху чи досвіду про технологію виконання ремонтних робіт. За таких обставин, оскільки у разі відсутності погодження предмету та ціни договору, він не може вважатись укладеним, проте з боку позивачів було здійснено передплату у розмірі 16 117, 00 грн, погоджену сторонами, що підтверджується відповідними квитанціями, а отже підписаний договір несе ознаки неукладеної угоди, тобто, правова підстава отримання коштів недостатня.
       У зв`язку з викладеним вище, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , враховуючи відносини, що склалися між сторонами, вважали, що до них має бути застосовано зобов`язання щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, адже з боку ОСОБА_3 роботи позивачам передані не були, тому просили суд встановити факт відсутності договору ремонтних робіт між сторонами та виконання відповідачем його умов, також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 14 017 грн, а на користь ОСОБА_2 - 2 100 грн, як набуті без достатньої правової підстави, та судові витрати по справі покласти на відповідача.
       Таким чином, вирішуючи питання щодо наявності підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.186 ЦПК України, апеляційний суд встановив, що підстави, якими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтовували своє звернення до суду в жовтні 2018 року у цивільній справі №201/11242/18 та в травні 2022 року у даній справі, не є тотожними, а отже, вирішуючи даний спір, суд не робитиме повторно висновків по суті чи ставити під сумнів висновки суду, зроблені при вирішенні аналогічних питань в іншій справі, що виключає порушення принципу верховенства права, зокрема, принципу правової певності та остаточності судового рішення.
       Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що відмовляючи у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, суд першої інстанції порушив вимоги матеріального та процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити.
       Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова