ПОСТАНОВА 
Іменем України

02 листопада 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 383/686/22
провадження № 22-ц/4809/1039/22 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О. Л., Письменний О.А.,
за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н. В.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2022 року (суддя Адаменко І.М.),-    

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позову, заяви про забезпечення позову

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1 828 430 грн.
Разом з даним позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову про встановлення заборони відповідачу здійснювати відчуження належної йому земельної ділянки площею 25,04 га, кадастровий №3520884000:02:000:2524.
В обгрунтування позову зазначено, що на початку серпня 2012 року відповідач звернувся до позивача з проханням надати йому в безвідсоткову позику на тривалий період кошти в сумі 50 000 доларів США. Прохав надати йому кошти в гривневому еквіваленті з розрахунку за банківським обмінним курсом.
В цей же день позивач ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 кошти в сумі 400 000 гривень, що становило 50 000 доларів США. Відразу після отримання коштів відповідач власноручно написав та передав позивачеві розписку, якою підтвердив отримання вказаних коштів у присутності свідків, та вказав, що зобов`язується повернути позику в строк до 03.08.2022.
Оскільки у визначений розпискою строк, позичені кошти повернуто не було, позивач звернувся до суду з даним позовом.
       У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що відповідач має у власності земельну ділянку площею 25,04 га, кадастровий №3520884000:02:000:2524, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів в сумі 1828430 грн, а відповідач не володіє стабільним доходом у розмірі, який дозволив би погасити заборгованість перед позивачем, то за таких обставин, у разі задоволення позовних вимог, можливо буде звернути стягнення лише на вищевказану земельну ділянку.

Короткий зміст ухвали суду

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено; заборонено ОСОБА_2 здійснювати відчуження належної йому земельної ділянки площею 25,04 га, кадастровий номер 3520884000:02:000:2524.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу здійснювати відчуження належної йому земельної ділянки у випадку прийняття рішення на користь заявника не забезпечить реального захисту прав останнього. Отже, вжиття заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав заявника та забезпечить можливість реального судового захисту та виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу

Не погодившись із ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2022 року, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Боруш Андрій Олександрович оскаржив її в апеляційному порядку. 
Відповідно до поданої апеляційної скарги просить ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.08.2022 скасувати, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.
Вважає ухвалу суду незаконною, та прийнятою з грубим порушенням норм процесуального права.
Так,  заява  про забезпечення позову не містить жодного обгрунтування та мотивування необхідності застосування таких заходів. Також не містить відомостей про те, яким чином незастосування таких заходів може утруднити та/або унеможливити виконання рішення суду. Заявником не додано жодних доказів на підтвердження доводів заяви.
Крім цього, не зазначено з яких підстав саме до зазначеної земельної ділянки необхідно застосувати заходи забезпечення позову, а не до будь-якого іншого майна, належного ОСОБА_2 . Позивач не навів суду обставин та об`єктивних побоювань, що відповідач має намір відчужувати зазначену земельну ділянку.
Наголошує, що ОСОБА_2 належне інше нерухоме та рухоме майно, крім земельної ділянки, він офіційно працевлаштований та офіційно отримує заробітну плату, а тому заборона вільно володіти та розпоряджатися належою йому земельною ділянкою є передчасною.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить жодного належного мотивування необхідності застосування таких заходів та не містить жодних обставин, які вказують про можливість утруднення виконання рішення суду по суті.
Акцентує увагу суду апеляційної інстанції, що заходи забезпечення позову, застосовані судом першої інстанції не є співмірними та адекватними до позовних вимог, які містяться в позовній заяві.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу, пов`язану з розглядом апеляційної скарги в розмірі 5 500 грн.
В обґрунтування зазначає, що сума заявлена до стягнення у даній справі складає 1 828 430 грн. За інформацією Української універсальної біржі вартість 1 га землі сільськогосподарського призначення у 2022 році в середньому по Україні складає майже 36 000 грн, виходячи з наведеного 25,04 га землі може коштувати 901 440 грн, що вдвічі менше ніж сума спору. Отримати офіційну оцінку вартості земельної ділянки    ОСОБА_1 на законних підставах позивач не має змоги, оскільки не є власником чи користувачем цієї земельної ділянки. Водночас апелянт, будучи власником землі, у своїх запереченнях не наводить її вартості взагалі.
Щодо тверджень апелянта, що встановлена заборона відчуження земельної ділянки обмежує його право на мирне володіння, користування та розпорядження нею зазначає наступне. Судом не встановлювалася заборона мирного володіння та користування вказаною земельною ділянкою. За наявною у ОСОБА_1 інформацією, ОСОБА_2 продовжує вільно користуватися цією земельною ділянкою, будь-яких обмежень, принаймні судом, на користування не встановлювалося, права ОСОБА_2 на володіння цим майном також суд не позбавляв.
Стосовно заяв апелянта щодо звернення стягнення у першу чергу на кошти боржника у національній валюті, інші цінності, у тому числі на рахунках у банках та інших фінансових установах, зазначає, що спір за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ще не вирішений, тому визначати черговість звернення стягнення передчасно. Крім того, інформація про наявність у відповідача коштів на рахунках позивачу не відома та не може бути відома, оскільки ці відомості охороняються законом.
Відомості про земельну ділянку площею 25,04 га, кадастровий № 3520884000:02:000:2524, яка є власністю ОСОБА_2 , отримані ОСОБА_1 у законний спосіб, оскільки останній певний час орендував її у відповідача.
Зважаючи на вищевикладене, вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою (а.с.44-46).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подана 26 серпня 2022 року.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26 серпня 2022 року витребувано з Кіровського районного суду м. Кіровограда матеріали оскаржуваної ухвали.
Ухвалою суду від 16 вересня 2022 року матеріали оскарження ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики повернуто до суду першої інстанції для усунення недоліків у оформленні.
Ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву.
11 жовтня 2022 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 02 листопада 2022 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та додатково встановлені судом апеляційної інстанції

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії IV-KP №020419, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 25,04 га кадастровий №3520884000:02:000:2524, що розташована на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.10).
Представником відповідача до суду апеляційної інстанції подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії довідки про доходи ОСОБА_2 №6/6/34 від 25.08.2022 (а.с.60).
Протокольною ухвалою в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 02 листопада 2022 року задоволено клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи довідки про доходи відповідача. 
Задовольняючи заявлене клопотання судом було зазначено, що оскільки розгляд заяви про забезпечення позову в суді першої інстанції здійснюється без виклику сторін, відповідач не мав можливості клопотати про долучення даного доказу до матеріалів справи.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У судовому засіданні 02 листопада 2022 року в суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні, представник позивача, заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
       
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.
З матеріалів справи вбачається, що предметом порушеного в суді першої інстанції спору є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у сумі 1 828 430 грн.
Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, заявник виклав обґрунтування суті спору та ризиків, які можуть настати у разі невжиття заходів забезпечення позову. Вирішення питання підставності позовних вимог та їх законності здійснюється судом, в провадженні якого перебуває відповідний спір. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не встановлює прав та обов`язків сторін, а лише на підставі викладених обставин і наявних доказів, переконавшись, що поза розумним сумнівом дійсно є підстави вважати про спір, застосовує заходи забезпечення позову.
Зазначені особливості при поданні заяви та її розгляді судом першої інстанції дотримані.
Суд зазначає, що заява про забезпечення позову містить виклад детального обґрунтування та необхідності вжиття заходів забезпечення позову.
Спосіб забезпечення позову повністю кореспондується викладеним підставам позову і відповідає тим діям, які власник може вчинити. Тобто, спосіб забезпечення позову здатний забезпечити захист інтересів позивача у випадку задоволення позову і зупинити дії, які ускладнять або зроблять неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, колегія суддів враховує те, що вжиті заходи у вигляді заборони відчуження земельної ділянки не призведуть до суттєвого обмеження прав ОСОБА_2 , оскільки він залишається власником і користувачем, а вжиті судом заходи перешкоджають лише розпорядженню даною земельною ділянкою, що є співмірним з вимогами позивача.
Будь-яких доказів, що у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову, будуть порушені права відповідача або інших осіб, суду не надано.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що заявлений позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним та адекватним заявленим вимогам, необґрунтовані.
Позивачем в обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову було зазначено, що відповідач не володіє стабільним доходом у розмірі, який дозволив би погасити заборгованість перед позивачем у разі задоволення позовних вимог останнього. У зв`язку з чим, у разі задоволення позову можливо буде звернути стягнення на земельну ділянку площею 25,04 га кадастровий номер 3520884000:02:000:2524, власником якої є відповідач, що зможе забезпечити повне чи часткове погашення боргу.
Вищевказане підтверджує, що захід забезпечення позову у вигляді заборони відчуження належної ОСОБА_2 земельної ділянки є співмірним та адекватним, адже існує реальна загроза утруднення а також невиконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказала, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.»
Отже, вжиті судом заходи безпосередньо стосуються предмета спору та прав позивача за захистом яких він звернувся до суду. Такі заходи є співмірними, розумними і адекватними, в тому числі такими, що не перешкоджають відповідачу у здійсненні прав власника, зокрема володінні і користуванні належною йому земельною ділянкою.
Посилання сторони відповідача на стабільний дохід і надання цієї обставини обґрунтованого підтвердження у вигляді інформації про доходи, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, але не знаходить такими що доводять відсутність підтсав для забезпечення позову. Так як дохід сторони не забезпечує повного та своєчасного виконання судового рішення, в разі задоволення позову.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Щодо судових витрат

Представником позивача у відзиві було заявлено про стягнення витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом апеляційної скарги, однак розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється, з огляду на те, що дане судове рішення апеляційної інстанції не є остаточним вирішенням справи по суті. Колегією суддів враховано правову позицію Об`єднаної палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16ц. Тобто розподіл суджових витрат повинен здійснюватися по закінченню розгляду справи з врахуванням оскарження процесуальних ухвал.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Боруша Андрія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2022 року, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст складено 12.11.2022 року

Головуючий суддя                                                           Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський
О. А. Письменний