Номер провадження: 33/813/879/22
Номер справи місцевого суду: 496/1623/22 
Головуючий у першій інстанції Пасечник М. Л.
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.09.2022 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Янковської Ю.Л.,
захисників: Дирдіна О.Д. та Дирдіна О.О.,
особи, яка пртягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Дирдіна Олександра Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 06 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір, у розмірі 496, 20 грн.
З протоколу серії ААД №219747 від 29.03.2022 року вбачається, що 29.03.2022 року о 09:28 год. на а/д Київ - Одеса 452 км, с. Дачне ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився в установленому законом порядку, із застосуванням приладу «Драгер» Arme 0314, БК471504. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9(а) Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із наведеною постановою, адвокат Дирдін О.Д. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Біляївського районного суду Одеської області від 06 липня 2022 року та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови зазначає, що: 
- наявний у матеріалах справи відеозапис нагрудної камери поліцейського є недопустимим доказом з огляду на його фрагментарність;
- результати огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, проведеного за допомогою газоаналізатору Drager Alcotest 7510, є недопустимим доказом, оскільки, як вбачається з чеку з результатами тесту, останнє градуювання приладу відбувалось 05.08.2021 року, що перевищує шестимісячний термін, встановлений його інструкцією з експлуатації;
- у матеріалах справи відсутній Акт огляду;
- у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено ознак сп`яніння ОСОБА_1 , що робить його недопустимим доказом.
ОСОБА_1 та його захисники у судовому засіданні доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.
Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисників, апеляційний суд, непогоджуючись із доводами апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – залишити без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що провина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України, за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення від 29.03.2022 року серії ААД №219747, відповідно до якого 29.03.2022 року о 09:28 год. на а/д Київ - Одеса 452 км, с. Дачне ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Оглядна стан сп`яніння зі згоди водія проводився в установленому законом порядку, із застосуванням приладу «Драгер» Arme 0314, БК471504. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9(а) Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП;
- змістом відеозаписів з портативного відеореєстратора, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції, якими, з огляду на встановлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини та з салону автомобілю, за згодою водія було проведено огляд останнього за допомогою пристрою «Drager Alcotest» на місці зупинки, результат якого становив 0, 33 проміле на стан сп`яніння на місця зупинки. Також з відповідного відеозапису також вбачається, що під час першої спроби приладу водій лише робить вигляд вчинення спроб продуття, втім не видихав необхідний об`єм повітря.
Відповідно до пп. а п. 2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Щодо посилання апелянта на те, що наявний у матеріалах справи відеозапис нагрудної камери поліцейського є недопустимим доказам через його фрагментарність, апеляційний суд звертає увагу на зміст ч.2 ст.266 КУпАП, якою визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Вищенаведений порядок також узгоджується із вимогами, викладеними у Розід Х п.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі – Інструкція).
Так, на виконання вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 (Інструкції №1026), інспекторами поліції велася відеозйомка під час виконання службових обов`язків та складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 , яка дозволяє встановити обставини справи, що є основною їх функцією.
Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Таким чином, оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі.
Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи та має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.
Конкретних зауважень щодо невідповідності обставин, що мали місце під час складання протоколу серії ААД №219747 від 29.03.2022 року, зафіксованим у відповідному відеозаписі, апеляційна скарга не містить, в той же час, апеляційний суд звертає увагу на те, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань, що узгоджується із правовим висновком, викладений у рішення ЄСПЛ у справі «Сутяжник проти Росії» .
Так, у рішенні у справі "Сутяжник проти Росії" від 23.07.2009 (№ 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.
Тому апеляційний суд вважає, що відеозапис, залучений інспекторами поліції, є достатньо інформативним та приймає його як безумовний доказ у справі.
Таким чином, апеляційний суд вважає фіксування поліцейськими того, як ОСОБА_1 , повідомивши, що напередодні вживав алкогольні напої (пиво), перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, за твердженнями поліцейського - запах алкоголю з порожнини рота, пройшов огляд на стан сп`яніння на місті зупинки транспортного засобу, результат якого був позитивний, а саме 0, 33% є таким, що відповідає законодавчо встановленим до нього вимогам, з огляду на наявність у справі відеозаписів нагрудної камери поліцейських, у яких зафіксовано відповідні обставини.
Щодо твердження апелянта про те, що відсутність у протоколі переліку виявлених у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння робить його недопустимим доказом, апеляційний суд зауважує про таке.
Згідно вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
На переконання апеляційного суду, працівниками поліції під час складання протоколу, який містить відомості, необхідні для вирішення справи, було виконано вимоги вищенаведеної правової норми. 
Дійсно, відповідно до п.п.2,3 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року N 1452/735 (далі – Інструкція №1452/735), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Поряд з цим, ані вимоги вищенаведеної Інструкції №1452/735, ані ст. 256 КУпАП не містять імперативу зазначення працівниками поліції виявлених у водія ознак сп`яніння при складанні протоколу за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння:
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на суб`єктивність та необґрунтованість висновку, викладеного у апеляційній скарзі про те, що проведення огляду з метою встановлення ознак сп`яніння можливе лише у разі наявності у водія декількох, визначених Інструкцією №1452/735, ознак.
Таким чином, перевіривши зміст наявного у матеріалах справи відеозапису, відповідно до якого працівник поліції перед тим, як запропонувати водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, повідомив йому про те, що вбачає у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, апеляційний суд констатує відповідність нормам чинного законодавства та обґрунтованість вимоги поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Посилання апелянта на недопустимість результатів огляду на місці зупинки як доказу, що Drager Alcotest 7510, за допомогою якого 29.03.2022 було проведеного огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, не пройшов належної процедури градуювання та калібрування, оскільки міжінтервальний проміжок для процедури градуювання становить 6 місяців, а з огляду на дату, зазначену на чеку з роздруківки Drager Alcotest 7510, якою є 05.08.2021 рік, процедура градуювання мала місце понад 6 місяців, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.
Перелік спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ України та Держспоживстандартом для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння міститься в Державному реєстрі затверджених типів засобів вимірювальної техніки. Газоаналізатор Drager Safety AG and Co.KgaA (Germany), до яких належить і Drager Alcotest 7510, включені до вказаного переліку.
Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.
Пунктом 1 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VII (із змінами) термін періодична повірка засобів вимірювальної техніки вживається в такому значенні - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал).
Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 і становить 1 рік. 
Відповідно до Європейського стандарту EN 15964:2018, що наказом «Українського науково-дослідницького і навчально центру проблем стандартизації, сертифікації та якості» 08.11.2018 № 404 прийнято як національний стандарт за позначенням ДСТУ EN 15964:2018 (EN 15964:2011, IDT «Breath alcohol test devices other than single use devices - Requirements and test methods») «Пристрої неодноразового використання для контролю видихуваного повітря, максимальний інтервал між «Сервісним технічним обслуговуванням», «Градуюванням» та міжповірочний інтервал вказаних приладів, у тому числі Drаger Alcotest, становить 1 рік. У пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування).
Таким чином, апеляційний суд вважає огляд на стан сп`яніння щодо ОСОБА_1 , проведений на місці зупинки працівниками поліції у відповідності до норм діючого законодавства з використанням технічного засобу, градуюваного відповідно до чинних вимог, є таким, що відповідає нормам чинного законодавства України.
Апеляційний суд знаходить слушними доводи представника апелянта щодо відсутності у матеріалах справи Акту огляду (у порушення вимог п.10 розд ІІ Інструкції №1452/735 та п.п.1-3 розділу ІІ Інструкії з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі – Інструкція), затверджена наказом МСВ України від 07.11.2015 року №1395), втім, на переконання апеляційного суду, скасування оскаржуваної постанови з цієї підстави є надмірним формалізмом та бюрократичним застосування правових норм у трактуванні процесуального законодавства, не відповідатиме загальним засадам права та буде неправомірним обмеженням права особи на справедливий суд, яке передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки таке порушення не впливає на правильність висновків суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні, ухваленому 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Позиція ОСОБА_1 та його захисників, висловлена в апеляційній скарзі та у судовому засіданні щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності, обґрунтованості, а викладених у ній висновків – матеріалам справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Відхиляє апеляційний суд і посилання ОСОБА_1 на власний стан здоров`я та на перебування на його утриманні родини як на підстави для скасування оскаржуваної постанови, оскільки такі не впливають на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративне стягнення за якою у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами є безальтернативним.
Враховуючи наведені обставини, вважаю, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Дирдіна Олександра Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 06 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду                                                                І.А. Артеменко