У Х В А Л А
 
18 жовтня 2022 року
м. Київ
справа №405/1864/20
провадження № 51-2108ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                       ОСОБА_2, 
суддів:                                  ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянув касаційну скаргузасудженого ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 грудня 2021 року і
ВСТАНОВИВ:
Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_1 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 03 березня 2020 року до 27 грудня 2021 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 30 травня 2022 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, засуджений оскаржив його у касаційному порядку.
Ухвалою Касаційного кримінального суду від 21 липня 2022 року касаційну скаргу було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 КПК і надано строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали. 
У межах наданого строку засуджений повторно звернувся до суду з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Касаційного кримінального суду, не усунув.
Зокрема, у повторній скарзі засуджений хоча й формально послався на ст. 412 КПК, однак не навів належного обґрунтування своїх вимог відповідно до положень зазначеної статті, мотивів та доводів щодо незаконності вироку місцевого суду. 
Крім того, Касаційний кримінальний суд в ухвалі від 21 липня 2022 року вказував на те, що згідно з ч. 1 ст. 424 КПК в касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
Тобто Суд звертав увагу засудженого на те, що предметом оскарження у касаційному порядку є судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, або ж судове рішення суду апеляційної інстанції, постановлене за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення місцевого суду.
Проте засуджений при повторному зверненні у касаційній скарзі оскаржує лише вирок суду першої інстанції та не наводить доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду, якою апеляційні скарги сторони захисту залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін. 
Сформульована засудженим вимога про скасування вироку місцевого суду знову не відповідає положенням ст. 436 КПК, оскільки з касаційної скарги не вбачається того, яке рішення та з яких підстав має ухвалити касаційний суд стосовно ухвали апеляційного суду, що позбавляє його можливості належно визначитись з предметом оскарження. 
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути засудженому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 грудня 2021 року, а також додані до неї матеріали, повернути особі, яка її подала.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді

ОСОБА_2                         ОСОБА_3                        ОСОБА_4