ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7213/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                              Аліменка В.О.,
суддів                                                  Бєлової Л.В., Лічевецького І.О.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Северин Юрія Петровича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування акту індивідуальної дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Северина Юрія Петровича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати в частині зменшення належної ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування зміни та доповнення до Переліку вкладників ПАТ «Банк Камбіо», які мають право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надані уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Северином Юрієм Петровичем листом від 28 січня 2019 року вих. №01/82;
- визнати протиправним та скасувати в частині зменшення належної ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №214 від 04 лютого 2019 року, яким було затверджено зміни до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Камбіо»;
- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб поновити в Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Камбіо» запис з інформацією про належну ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування в повному обсязі, внесену раніше на підставі рішення №1912 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 вересня 2016 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати зміни, в частині зменшення належної ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування зміни та доповнення до Переліку вкладників ПАТ «Банк Камбіо», які мають право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, надані уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Северином Юрієм Петровичем листом від 28 січня 2019 року вих. №01/82.
Визнано протиправним та скасувати в частині зменшення належної ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №241 від 04 лютого 2019 року, яким було затверджено зміни до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Камбіо».
В іншій частині адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, згідно умов договору №20-1483 ОСОБА_1 у ПАТ «Банк Камбіо» 17 вересня 2014 року розмістив депозит на суму 168 081,00 грн.
06 березня 2015 року в газеті «Голос України» в номері №41 було опубліковано рішення про ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо».
Так, 17 квітня 2015 року представником позивача подано заяву до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним в ПАТ «Банк «Камбіо».
За результатами розгляду звернення позивачем отримано 12 травня 2015 року відповідь за № 02-036-14529/15 в якій зазначено, що у зазначеному переліку вкладників інформація стосовно позивача відсутня, а для отримання додатково інформації щодо вкладів останній може також звернутись до уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо».
Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенком В.І. повідомлено, що депозитний рахунок тимчасово заблоковано внаслідок порушення кримінального провадження за фактом вчинення службовими особами ПАТ «Банк Камбіо» злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 Кримінального кодексу України та після отримання відповіді про законність операцій по рахунку ОСОБА_1 , Фондом гарантування вкладів фізичних осіб будуть вжиті заходи щодо розблокування виплат та включення їх до відповідного реєстру.
Як повідомляє представник позивача, 01 лютого 2016 року за довідковим телефоном ПАТ «Банк Камбіо» представнику позивача повідомили, що 22 січня 2016 року тимчасовою адміністрацією ПАТ «Банк Камбіо» було направлено в Фонд гарантування вкладів фізичних осіб заяву про розблокування рахунків та включення вкладників до реєстру виплат, в тому числі і рахунок ОСОБА_1 .
В подальшому, 09 лютого 2016 року представником позивача повторно направлено заяву до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з проханням виплатити належні ОСОБА_1 кошти.
Згідно наданої відповіді листом від 13 червня 2016 року №02-036-23361/16, уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенко В.І. були надані зміни до Переліку вкладників, що в даний час опрацьовуються відповідними структурними підрозділами на відповідність вимогам нормативно-правових документів Фонду гарантування, та у разі затвердження виконавчою дирекцією зазначених змін, вкладнику буде здійснено переказ коштів та надіслане відповідне повідомлення про дату переказу та назву банку-агента.
29 вересня 2016 року представником позивача направлена чергова заява про виплату гарантованої суми за вкладом, розміщеним у банку ПАТ «Банк Камбіо», належної ОСОБА_1 .
Листом №30-036-48970/16 від 29 грудня 2016 року надано відповідь, зі змісту якої вбачається, що на даний час за заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб правоохоронними органами здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 218-1 КК України (Доведення банку до неплатоспроможності), а кошти позивача, розміщені на його банківському рахунку в ПАТ «Банк Камбіо», відповідно до ст. 100 КПК України визнані речовим доказом та на них накладено арешт.
12 жовтня 2017 року представник позивача повторно направлено до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заяву про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у банку ПАТ «Банк Камбіо» належної ОСОБА_1 , однак за результатами розгляду даного звернення позивачу надано листом від 01 листопада 2017 року №30-036-22281/17 відповідь, за змістом аналогічну попередній відповіді від 29 грудня 2016 року.
На підставі рішення від 29 березня 2018 року №900 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» було призначено Северина Юрія Петровича.
З матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2018 року представник позивача повторно направив заяву про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у банку ПАТ «Банк Камбіо», належної ОСОБА_1 .
За наслідками розгляду звернення позивачу листом від 14 листопада 2018 року №34-036-22685/18 надано відповідь, згідно якої за інформацією уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо», відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 48 Закону, п.4. ч.2, ст. 37 Закону, ч.2 ст.38 Закону та на підставі пункту 7 частини третьої Закону прийнято рішення щодо визнання правочину щодо перерахування грошових коштів з рахунку ТОВ «ДОА «Система безпеки підприємства» на поточний рахунок ОСОБА_1 таким, що має ознаки нікчемності. Відтак, уповноваженою особою Фонду інформацію про рахунок ОСОБА_1 не включено до переліку рахунків, за якими вкладники ПАТ «Банк Камбіо» мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, і відповідно Фонд не має підстав щодо включення ОСОБА_1 до Загального реєстру відшкодувань вкладникам ПАТ «Банк Камбіо», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок фонду та здійснити виплату.
Як вбачається з акту Комісії з додаткової перевірки правочинів вкладників ПАТ «Банк Камбіо» з урахуванням рішення виконавчої дирекції Фонду №111/17 від 13 липня 2017 року та роз`яснень юридичного департаменту, що були направлені на неплатоспроможні банки 14 липня 2017 року (вих.№27-14675/17) у зв`язку із зарахуванням коштів на підставі укладених договорів про надання поворотної фінансової допомоги/позики від 06 червня 2018 року, за результатами перевірки Комісією ПАТ «Банк Камбіо» встановлено, що нижчевказані фізичні особи, в т.ч. і позивач, отримували грошові кошти на поточні рахунки від юридичних осіб з поточних рахунків, відкритих в ПАТ «Банк Камбіо».
Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» затверджено наказ №81 від 07 червня 2018 року про визнання правочинів нікчемними вирішено застосувати до правочинів, вказаних в акті від 06 червня 2018 року Комісії з додаткової перевірки правочинів вкладників ПАТ «Банк Камбіо» пункту 7 частини 3 статті 38 Закону 4452-VI.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 04 лютого 2019 року прийнято рішення №241 «Про затвердження змін та доповнень до загального Реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», на підставі якого ОСОБА_1 змінено розрахункову суми виплати, а саме визначено суму до виплати у розмірі 12    845,79 грн. та зменшено суму на 160    745, 61 грн.
Незгода позивача із діями та рішенням щодо зменшення розміру гарантованої суми виплати зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що під час перевірки комісією було встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім`я позивача, надійшли внаслідок так званого "дроблення" великої суми коштів іншого клієнта, з метою відшкодування грошових коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Вкладником, в розумінні пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Згідно з положеннями статті 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.       
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.
Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.
Згідно з аналізу положень статей 37, 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають здійснити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38; прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.
За змістом вищенаведених норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" право перевірки правочинів на предмет перевірки виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов`язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов`язує нікчемність правочину, довести суду такі обставини. Тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.
Перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним.
Також, згідно частини 3 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є нікчемними правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38, а також у частині 3 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що за Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до такого переліку віднесені правочини, що вчинені (укладені) саме банком. Щодо правочинів (у тому числі договорів), які укладені між фізичними чи юридичними особами - уповноважена особа таких повноважень не має за цим Законом.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, врегульовані цивільним законодавством, положення якого не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38, а також у частині 3 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
За висновком уповноваженої особи, викладеному у запереченнях на позов, внесення на рахунок позивача коштів відбулось шляхом "дроблення" інших рахунків клієнтів Банку, цим самим збільшивши суму коштів, яка може бути повернута за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Поряд з цим, колегія суддів акцентує увагу на тому, що платіжні операції по перерахуванню коштів з рахунку однієї особи на рахунок позивача не є правочинами між банком та позивачем згідно зі статтею 202 ЦК України.
Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.   
Відповідно до частин 1-3 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.
Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України врегульовано Законом України від 05.04.2001 № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".
Так, відповідно до п. 1.24 статті 1 цього Закону переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.
У свою чергу, згідно з п. 1.15 ст. 1 цього ж Закону, ініціатором є - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу.
Згідно п.1.23 вказаної норми, отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі.
Частиною 2 пункту 1.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004, зареєстрованої в Мін`юсті 29.03.2004 за № 377/8976, банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.
Пунктом 1.7. Інструкції визначено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.
Частиною 5.2 статті 5 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що відносини між суб`єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що операція з перерахування коштів на рахунок позивача не належить до правочинів, передбачених ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", які можуть бути перевірені уповноваженою особою на предмет їх нікчемності та як наслідок визнані нікчемними. У той же час правова оцінка доводів, які можуть вказувати на недійсність правочину з інших підстав, ніж у зв`язку з його нікчемністю, не може бути надана під час розгляду та вирішення даної справи, оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення спорів про визнання договору недійсним.
Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним:
- для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника;
- для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.
Відповідно до пункту 30.1. статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.
Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять   платіжне доручення №1 від 17 вересня 2014 року на суму 168 081,00 грн. та виписку по особовому рахунку за період з 01 серпня 2014 року по 27 липня 2015 року, які підтверджують факт зарахування на поточний рахунок позивача грошових коштів у сумі 168 081,00 грн. Зазначені обставини не заперечувались уповноваженою особою  та не заперечуються і Фондом.
За правилами частини 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Таким чином, виходячи з наведених обставин та правових норм, позивач є вкладником в розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки на його поточному рахунку знаходились кошти до дня запровадження тимчасової адміністрації банку.
При цьому, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем та третьою особою не було надано жодних належних та допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів, які б підтверджували, що такі кошти не є вкладом та/або що позивач не є вкладником банку в розумінні ст. 2 Закону № 4452-VI.
В то й же час, у колегії суду відсутні підстави не приймати до уваги вказані докази у справі, як і відсутні правові підстави для висновку про нікчемність правочину, укладеного між суб`єктами переказу коштів. Правочини, укладені позивачем з банком уповноважена особа не ставить під сумнів на предмет їх нікчемності.
Крім того, колегія суддів виходить з того, що Фонд або його уповноважена особа, за загальним правилом, не може посилатися на неправомірні або оспорювані дії працівників банку під час оформлення договірних відносин з клієнтами та виконання такими працівниками умов цих договорів для обґрунтування наявності підстав для застосування положень частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Такі неправомірні або оспорювані дії повинні доводитися в порядку, зокрема, кримінального провадження, рішення в якому відповідно до статті 78 КАС України є обов`язковими для адміністративних судів.
Колегія судів також враховує, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов`язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
У статті 3 ЦК України серед засад цивільного законодавства закріплена неприпустимість позбавлення права власності (пункт 2 частини першої), хоча власник може вимагати усунення й тих порушень, що не призвели до позбавлення права власності. Відповідно до статті 321 ЦК України зміст непорушності права власності охоплює також заборону обмеження в його здійсненні.
Важливою гарантією права приватної власності є конституційне закріплення, що "примусове відчуження об`єктів приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього повного відшкодування їхньої вартості" (частина п`ята статті 41 Конституції України). Конституційний принцип непорушності права власності проявляється як засада впевненості власника у стабільному становищі у якому він перебуває і яке гарантовано йому державою з усім комплексом відповідних засобів, які остання для цього застосовує.
Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верхового Суду від 23.10.2018 у справі № 804/6992/15.
Згідно частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Пунктами 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (далі - Положення) встановлено, що перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.
Відповідно до п. 6 Положення № 14 протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.
В постанові Верховного Суду від 26 березня 2019 року (справа №826/13075/15) колегія суддів касаційної інстанції зауважила, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.
Згідно частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону № 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.
Окрім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у цій же постанові, при виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України, оскільки не створює жодних обов`язків для позивача та безпосередньо не порушує прав позивача.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що право позивача може бути захищене шляхом визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині зменшення розміру належної до виплати позивачу суми відшкодування.
Положення п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону № 4452-VI передбачають складення переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Тому, колегія суддів вважає, що належним способом захисту права позивача є визнання протиправним та скасування в частині зменшення належної ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №214 від 04 лютого 2019 року, яким було затверджено зміни до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Камбіо».
При цьому, що стосується позовних вимог, заявлених до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб то такі, на думку суду, є передчасними, оскільки Загальний реєстр вкладників формується на підставі поданої Уповноваженою особою інформації щодо вкладників, а за відсутності подання змін та доповнень до такої, у Фонду ГВФО не виникає обов`язку щодо відновлення щодо позивача раніше існуючого запису, внесеного до Загального реєстру вкладників.
Колегія суддів вказує, що з дня набрання законної сили рішення про визнання протиправним та скасування рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №241 від 04 лютого 2019 року (надана позивачем до суду копія рішення містить номер 241, а не як заявлено представником позивача у прохальній частині 214), яким було затверджено зміни до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Камбіо» в частині, що стосується позивача, останнє буде вважатися таким, що не породжує для позивача жодних негативних наслідків та зумовить повернення існуючих правовідносин до попереднього стану.
Доводи апелянта про те, що операція із зарахування коштів на рахунок позивача є сумнівною, колегія суддів відхиляє, оскільки рішення суду, відповідно до змісту ст. 242 КАС України, повинно бути законним і не може ґрунтуватися на припущеннях.
У контексті викладеного колегія суддів зазначає, що здійснюючи операції з перерахування/зарахування коштів банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією № 492 та договорами з відповідними клієнтами банку.
Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то ст. 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 826/1476/15 та в постанові Верховного Суду від 03.12.2018 у справі № 822/2390/17.
В свою чергу, доказів на підтвердження відповідних обставин учасниками справи суду не надано і апелянтом не наведено.
Твердження апелянта про те, що позивач не є вкладником банку у розумінні Закону № 4452-VI, так як кошти на її рахунок надійшли від іншої особи, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки в даному випадку правовідносини між позивачем і такою особою не є предметом цього спору. При цьому, такі кошти надійшли для позивача та були залучені банком на її рахунок на умовах відповідного договору, укладеного безпосередньо між позивачем і банком, що у відповідності до вимог Закону № 4452-VI надає достатні та необхідні правові підстави для визнання таких коштів вкладом, а позивача - вкладником.
Аналізуючи ці та всі інші доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що в рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст.  243,  250,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  325,  329 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

Судді                                                                                 І.О. Лічевецький

                                                                                          Л.В. Бєлова