Номер провадження: 22-ц/813/1918/22 
Справа № 947/21379/19
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С.,
               за участю секретаря                Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оріон» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Свяченої Ю.Б., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оріон» до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАКУПІВЛІ ЮА» про визнання результатів відкритих електронних торгів (аукціону) та визнання договору купівлі-продажу права вимоги недійсними, 
встановив: 

05.09.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оріон» (далі - ТОВ ФК «Оріон») звернулось з позовною заявою до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАКУПІВЛІ ЮА» (далі - ТОВ «Закупівлі ЮА») про визнання результатів відкритих електронних торгів (аукціону) та визнання договору купівлі-продажу права вимоги недійсними (т.1, а.с. 2-12).
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 16 серпня 2019 року відбулись відкриті електронні торги з продажу активу ПАТ «Дельта Банк», який перебуває в процесі ліквідації, лотом на яких було право вимоги за кредитним договором № 10602184000 (262 МК 1 Ф) від 20 липня 2006 року, укладеним між фізичною особою та ПАТ «УкрСиббанк» Далі - Кредитний договір), права по якому в подальшому були передані на користь ПАТ «Дельта Банк», на підставі договору від 08 грудня 2011 року. 
В якості забезпечення зобов`язань по вказаному вище Кредитному договору виступало нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення першого поверху під літ. «А» загальною площею 119,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору, зареєстрованого в нотаріальному реєстрі за № 992 від 20 липня 2006 року та завіреного приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзар О.Ю., права вимоги за яким перейшли до ПАТ «Дельта Банк», на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за № 2949,250 від 08 грудня 2011 року та зареєстрованого 31 травня 2014 році в Державному реєстрі Іпотек. 
Початкова ціна лоту складала 2 302 977,27 грн., що підтверджується протоколом електронного аукціону UA-EA-2019-07-03-000152-b, номер лоту :GL3N06156. 
ТОВ ФК «Оріон» зареєструвалося для участі в електронних торгах, виконавши при цьому умови п. 2 Розділу VII Положення щодо організації продажу активів банків, що ліквідуються, а саме внесено на рахунок організатора відкритих торгів грошові кошти, встановлений Фондом у розмірі 115 148, 86 грн., що підтверджується довідкою, виданою оператором електронного майданчика ТОВ «Юкрейн Проперті Груп», через який ТОВ ФК «Оріон» зареєструвалось для участі у відкритих торгах. 
У той же час для участі у відкритих торгах через електронний майданчик оператора ТОВ «Закупівлі ЮА» зареєструвалась фізична особа - ОСОБА_1 , яка в подальшому стала переможцем відкритих торгів. 
23 серпня 2019 року на підставі результатів торгів між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 1787/К, зареєстрований у нотаріальному реєстрі за № 668, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., та договір про набуття інших прав, що пов`язані із правом вимоги, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 668. 
Тому, на думку позивача факт реєстрації відповідача для участі у відкритих торгах на продаж, в яких виставляється банківський актив (майно) як право вимоги за Кредитним договором, а також і участь даної фізичної особи у таких договорах, є незаконним так як і їх результати, у зв`язку з чим результати відкритих електронних торгів та договір купівлі-продажу прав вимоги, позивач вважав недійсними.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено (т.1, а.с. 236-243).
В апеляційній скарзі ТОВ ФК «Оріон» ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2020 року, та постановлення нового, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.2, а.с. 4-19). 

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (т.2, а.с.20, 206-215).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, розгляд даної справи здійснений 16.11.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище, а повне судове рішення складено 28.11.2022 року. 

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 
Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції майже 2 роки (т.2, а.с. 44-45), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «Оріон» до ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «ЗАКУПІВЛІ ЮА» про визнання результатів відкритих електронних торгів (аукціону) та визнання договору купівлі-продажу права вимоги недійсним.
Ухвалою суду від 06 вересня 2019 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Приморського районного суду міста Одеси з підстав того, що спірне майно знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Приморського районного суду міста Одеси (т.1, а.с.96-97).

Вирішуючи даний спір, Приморський районний суд м. Одеси виходив із того, що 20 липня 2006 року між АКІБ « УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 262 МК І Ф, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти. 
Внаслідок забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором виступало нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення першого поверху під літ. « А» загальною площе 119,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується іпотечним договором, зареєстрованого в нотаріальному реєстрі за № 992 від 20 липня 2006 року та завіреного приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзар О.Ю. (т.1, а.с.23).
В подальшому, а саме 08 грудня 2011 року АКІБ « УкрСиббанк» передало право вимоги за вищевказаним кредитним договором та договором іпотеки на користь ПАТ «Дельта Банк», яке з 03 жовтня 2015 року перебуває в процесі ліквідації та свою діяльність здійснює на підставі ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Так, ст. 48 вищевказаного ЗУ визначено повноваження Фонду під час здійснення ліквідації банку, а саме: здійснює повноваження органів управління банку ; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов`язковому зберіганню; здійснює повноваження, що визначені ч.2 ст. 37 цього Закону; здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом; повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов`язань перед банком).

Разом з тим, п. 6 вказаної статті Закону не застосовується до правочинів, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону; 

Як вбачається з матеріалів справи, 16 серпня 2019 року відбулись відкриті електронні торги (аукціон) з продажу активів ПАТ «Дельта Банк», лотом на яких було право вимоги за вищевказаним Кредитним договором.
Відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-07-03-000152-b від 16 серпня 2019 року переможцем електронних торгів стала ОСОБА_1 , у зв`язку з чим 23 серпня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 10602184000 (262 МК 1 Ф) від 20 липня 2006 року та договором іпотеки від 20 липня 2006 року,посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., за реєстровим № 668.
У відповідності до п.1 розділу ІІ Визначення термінів Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 квітня 2016 року за № 606/287336 потенційний покупець - фізична або юридична особа, яка має намір придбати активи (майно) банку та може набути такий актив (майно) у власність чи на підставі іншого речового права.
При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 , як фізична особа, мала право на реєстрацію для участі у відкритих торгах на продаж, в яких виставляється банківський актив (майно) як право вимоги за кредитним договором.
Зазначеними обставинами спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мала права укладати з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 10602184000 (262 МК 1 Ф) від 20 липня 2006 року та договором іпотеки від 20 липня 2006 року, оскільки на думку колегії суддів між сторонами правочину було укладено не договір факторингу, а договір купівлі-продажу.
При цьому, слід зазначити, що відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами в договорі факторингу є фактор, яким може бути лише банк чи фінансова установа, яка відповідно до закону може здійснювати факторингові операції, і клієнт.
Обов`язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги. Тобто, цю оплату здійснює саме первісний кредитор (клієнт).

З цих підстав, є необгрунтованими посилання заявника апеляційної скарги на постанови Верховного Суду України від 06.07.2015, у справі № 6-301цс15, від 13.04.2016, у справі № 3-238гс16.
Що стосується посилання заявника апеляційної скарги на постанову Верховного Суду від 14.11.2018 року, по справі № 922/2784/17, то колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі її заявник посилається на порушення порядку організації будь-яких етапів аукціону, в той час як в даному випадку колегія суддів не вбачає таких порушень при проведенні 16 серпня 2019 року електронного аукціону № UA-EA-2019-07-03-000152-b. 

Стосовно клопотання представника ТОВ «ФК «Оріон» О.О. Згоди про витребування доказів у справі (т.23, а.с.23-29), то воно було задоволено ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.11.2020 року (т.2, а.с.44-45), однак виконано частково, тобто за виключенням відповідача ОСОБА_1 , 3-ї Одеської державної нотаріальної контори (т.2, а.с.70-71, 81, 83, 89-147, 150-158, 179-195).

Вирішуючи даний спір, суд зазначив, що відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, вказаною нормою права проголошується презумпція правомірності правочину. Усі інші особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов`язками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та повинні не перешкоджати здійсненню їх обов`язків. 
Разом з тим, суд обгрунтовано вказав, що презумпція правомірності правочину може бути спростована у двох випадках:
1.Неправомірними мають вважатися такі правочини, які за своїм змістом, формою чи іншими елементами в імперативній формі визнаються законом недійсними з моменту їх вчинення (нікчемні правочини). Нікчемними, зокрема, є правочини щодо забезпечення зобов`язань вчинені без додержання письмової форми (ст. 547 ЦК), правочини, вчинені з порушенням вимог закону про нотаріальне посвідчення (ст. 220 ЦК). Оспорюваний договір згідно вимог ЦК України вчинений з додержанням письмової форми та нотаріального посвідчення сторонами оспорюваного договору дотримано всіх вимог для дійсності правочину.

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, оскільки зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мате необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У відповідності до вимог ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги. Де договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення відступлення права вимоги, якщо інше не передбачене договором або законом, тобто положення статей 513-519 ЦК України.
Тобто, укладений між сторонами договір, визначений як договір відступлення права вимоги або договір цесії, за своєю суттю є договором купівлі-продажу, дарування, міни, а також факторингу, залежно від їхніх специфічних особливостей.
У договорі факторингу плата встановлюється у вигляді винагороди за факторингові послуги або шляхом визначення ціни вимоги, яка передається, в розмірі, що менший ніж номінал вимоги.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що договір купівлі-продажу майнових прав №1787 /К від 23 серпня 2019 року не є договором факторингу в розумінні приписів ст. 1077 ЦК України, а був укладений за результатами та на підставі електронного аукціону, оформленого протоколом UA-EA-2019-07-03-000152-b від 16 серпня 2019 року.

Таким чином, електронний аукціон від 16 серпня 2019 року та протокол № UA-EA-2019-07-03-000152-b від 16 серпня 2019 року, яким затверджені його результати щодо перемоги в електронних торгах ОСОБА_1 , є дійсним, та законним.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що реалізація АТ «Дельта Банк», який перебуває в процесі ліквідації, майнових прав ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу №1787 /К від 23 серпня 2019 року, відбулась відповідно до приписів ст.ст. 48, 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», розділів VI-VII «Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються», затвердженого рішенням 388 від 24.03.2016 року Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2016 року за № 606/28736.
Іншого порядку реалізації активів банку, що ліквідовується, ніж продаж його активів фізичним, або юридичним особам, вищезазначеними нормами чинного законодавства не передбачено.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Оріон» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 28.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда

               
               Л.А. Гірняк

О.С. Комлева