ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року	Львів	Справа № 260/782/22 пров. № А/857/14776/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді:                                               Гудима Л.Я.,
суддів:                                                               Гуляка В.В., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Петрунів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) на додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року, головуючий суддя – Гебеш С.А., ухвалене о 16:28 год. у м. Ужгород, повний текст якого складено 07.09.2022 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація), в якому просив визнати протиправними та скасувати наказ Державної служби морського та річкового транспорту України (Морської адміністрації) від 14 січня 2022 року за № 10-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити на посаді заступника начальника управління - начальника відділу державного нагляду (контролю) за безпекою судноплавства на річковому транспорті Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України, днем 18 січня 2022 року; стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними та скасовано наказ Державної служби морського та річкового транспорту України (Морської адміністрації) від 14 січня 2022 року за № 10-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу державного нагляду (контролю) за безпекою судноплавства на річковому транспорті Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України, днем 18 січня 2022 року; стягнути з Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 48 552,00 (сорок вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят дві гривні 00 коп.) із утриманням податків та інших обов`язкових платежів.
08.07.2022 року позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 32 500 грн. та сплату судового збору в розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 260/782/22 - задоволено частково; стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) 16 250,00 (шістнадцять тисяч двісті п`ятдесят 00 коп.) витрат на правничу допомогу; в задоволенні решти заяви - відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції, Державна служба морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом попередньої інстанції не надав належної оцінки та обґрунтування розміру витрат щодо надання професійної правничої допомоги.
В судовому представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Позивач та його представник заперечили проти апеляційної скарги, вважають оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України    судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як передбачено ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі “Баришевський проти України”, від 10 грудня 2009 року у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від 12 жовтня 2006 року у справі “Двойних проти України”, від 30 березня 2004 року у справі “Меріт проти України”, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
З матеріалів справи слідує, що між адвокатом Осєтровим Владиславом Олеговичем та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги від 26.08.2021 року № 0107/21-1. 
На виконання умов вказаного Договору про надання правової допомоги представником позивача додано акт приймання-передачі правової допомоги №1.
Як видно із вказаного акта сума витрат на правову допомогу, надана адвокатом становить 32500,00 грн., а саме: зустріч з клієнтом - 4000,00 грн. (2 години); формування правової позиції по справі та узгодження її з клієнтом - 4000,00 грн. (2 години); складання та подання адвокатських запитів - 3500,00 грн. (1,75 години); складання позовної заяви - 16000,00 грн. (8 годин); складання процесуальних заяв та клопотань, що подаються до суду до судового розгляду - 5000,00 грн. (2,5 години);
Вказана сума – 32 500 грн. сплачена позивачем, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордера №0802/22 від 08.02.2022 року.
Беручи до уваги зміст виконаних робіт (наданих послуг), колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є неспівмірними із складністю справи та наданими послугами, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони та є завищеними, оскільки зустріч з клієнтом та формування правової позиції по справі та узгодження її з клієнтом не є тими витратами, що пов`язані з розглядом справи, а витрати пов`язані з підготовкою та поданням адвокатського запиту, складання процесуальних заяв та клопотань, що подаються до суду до судового розгляду включаються до витрат пов`язаних з складанням позовної заяви.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні всі підстави для зменшення розміру судових витрат, а доводи апеляційної скарги щодо протиправності оскарженого додаткового рішення є безпідставними та не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування додаткового рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) залишити без задоволення, а додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року у справі №260/782/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови складено 07.12.2022 року.