УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
05 грудня 2022 року
м. Київ
 
справа № 750/3276/21
провадження № 51-3730ск22
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_3
суддів                        ОСОБА_4., ОСОБА_5
 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2022 року та ухвалу Чернігівського  апеляційного суду від 09 вересня 2022 року,
 
встановив:
 
Згідно з вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватими та засуджено за ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.  
 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
 
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 09 вересня 2022 року вирок місцевого суду залишив без змін.  
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень злочин вчинено за таких обставин. 
 
05 березня 2021 близько 18:15 ОСОБА_1 , перебуваючи у буд. АДРЕСА_1 , діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, при відкритті дверей квартири АДРЕСА_2 незаконно проник до приміщення вказаної квартири та наніс останній один удар головою по обличчю, внаслідок якого потерпіла впала на підлогу в коридорі квартири, після чого відкрито викрав майно ОСОБА_2 , зірвавши з плеча останньої сумку, яка для неї матеріальної цінності не становить, в якій знаходились з грошові кошти в сумі 4800 грн, що належить останній.
 
У касаційній скарзі захисник, просить судові рішення стосовно засудженого ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги фактично зводяться до невідповідності призначеного ОСОБА_1 покарання його особі та тяжкості вчиненого злочину.  При цьому захисник вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги ряд обставин, які пом`якшують покарання, та дають підстави призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК. Зокрема, на думку захисту судами не враховано, що ОСОБА_1  визнав винуватість у вчиненому, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдані збитки. Крім цього, на думку захисту місцевий суд в порушення процесуального закону вийшов за межі обвинувачення пред`явленого ОСОБА_1 уточнив спосіб вчинення злочину, що відповідно до ст. 338 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК)  є  виключною компетенцією прокурора.
 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів доходить висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, не має. 
 
Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.   
 
Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.
 
Доводи захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_1 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, є необґрунтованими.
 
Положеннями статті 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
 
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
 
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.  
 
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
 
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
 
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 покарання, дотримуючись наведених вимог кримінального закону,  врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який належить до тяжких злочинів, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово,  судимий, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за статтями 130, 178, 126, 121-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, гостра інтоксикація неускладнена (алкогольне сп`яніння), за місцем проживання скарг не надходило, має батьків пенсійного віку однак відсутні докази на підтвердження перебування їх на утриманні ОСОБА_1 , не працює. Також взято до уваги, що житло ОСОБА_1 та його батьків знищено внаслідок ведення бойових дій Російською Федерацією на території м. Чернігова. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав активне сприяння розкриттю злочину та часткове добровільне відшкодування завданого збитку.
 
При цьому суд не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_1 щире каяття, оскільки він хоча й визнав свою винуватість в учиненні інкримінованого кримінального правопорушення, однак виходячи із показань, занизив суспільну небезпеку свого діяння, вказав на необережний характер своїх дій щодо заподіяння насильства стосовно потерпілої. На думку суду такі показання  вказують, що він не засуджує свої дії, а намагається уникнути справедливого покарання, занижуючи суспільну небезпеку свого діяння. Обставин, які обтяжують покарання 
ОСОБА_1 суд не встановив.
 
Згідно досудової доповіді, територіального Центру пробації, ризик учинення ОСОБА_1 повторно кримінального правопорушення оцінено як дуже високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як дуже високий, виправлення ОСОБА_1 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб); на думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можливо здійснювати лише виключно в умовах ізоляції з цілодобовим наглядом і контролем.
Крім того, суд урахував обставини вчинення злочину, його наслідки, а також характер та зміст протиправних дій.
 
Узявши до уваги всі обставини, які за законом мають правове значення, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення винуватого без реального відбування призначеного йому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 186 КК.
 
Таким чином, призначаючи засудженому ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК, оскільки вказане покарання відповідає обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
 
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухвалення такого рішення. 
 
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що місцевий суд повною мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого, обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав активне сприяння розкриттю злочину і часткове добровільне відшкодування завданого збитку,відсутність обставин, які  обтяжують покарання, тобто дотримався загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК, у зв`язку з чим йому призначено покарання у межах санкції статті обвинувачення, яке є мінімальним. При цьому погодився з позицією місцевого суду в частині не визнання обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття.  
 
Крім цього, суд апеляційної інстанції, перевірив доводи захисника, які є аналогічними касаційної скарги, в частині неврахування місцевим судом такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття таобґрунтовано послався на те, що виходячи із показань ОСОБА_1 він свідомо занизив суспільну небезпеку свого діяння, вказав на необережний характер своїх дій щодо заподіяння насильства стосовно потерпілої. В судовому засіданні апеляційного суду його позиція, щодо скоєного була аналогічною.
 
Також апеляційний суд перевірив доводи захисника в частині можливості застосування ст. 69 КК при призначенні покарання ОСОБА_1 та визнав їх необґрунтованими.
 
При цьому зазначив, що навіть при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винуватого, не можливо констатувати наявність обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що не дає підстав для застосування ст. 69 КК. 
   
Таким чином доводи захисника, викладені у касаційній скарзі, що є аналогічними за змістом доводам в апеляційної скарги в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, були  предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який умотивовано їх відхилив з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
 
Посилання суду на те, що перед вчиненням злочину ОСОБА_1 здійснив підготовчі дії до вчинення кримінального правопорушення з метою не бути викритим та упізнаним потерпілою пов`язані з оцінкою доказів, їх аналізом в сукупності і на думку колегії суддів не є істотним порушенням вимог КПК, оскільки, викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення, Суд не вийшов за межі пред`явленого обвинувачення.
 
Розглядаючи матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 апеляційний суд дотримався вимог ст. 419 КПК.
 
На думку Суду, відсутні підстави для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення унаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого і призначене покарання не є  несправедливим через його суворість. 
 
З огляду на викладене з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6. слід відмовити.
 
Керуючись п. 2  ч. 2  ст. 428 КПК, Суд
 
постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6. в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2022 року та ухвалу Чернігівського  апеляційного суду від 09 вересня 2022 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_3                                            ОСОБА_4                                       ОСОБА_5