Постанова
Іменем України
 
Єдиний унікальний номер справи 357/10858/21	 	
Номер провадження  22-ц/824/8394/2022	
Головуючий у суді першої інстанції  Ярмола О. Я.	
Доповідач у суді апеляційної інстанції  Поливач Л. Д.	
28 листопада 2022 року                                                                                     місто Київ
                            Номер справи 357/10858/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),  Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І., 
 
сторони: 
 
позивач                 Приватне акціонерне товариство «Страхова 
                               компанія «Українська страхова група»
відповідач             ОСОБА_1 
 
розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Ярмоли О. Я. в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, повне рішення складено 26 травня 2022 року 
 
у с т а н о в и в :
 
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПАТ «СК «Українська страхова група») у вересні 2021 року звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 грудня 2019 року о 14 год. 00 хв. в м.Києві по Набережному шосе, 3, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda Fabia» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Mazda СХ-5», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно довідки №3019362378559303 дорожньо-транспортна пригода сталась з обопільної вини учасників пригоди. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
На момент скоєння вказаної ДТП, діяв договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0107-18-01043 від 21 лютого 2019 року, укладений між позивачем та власником автомобіля марки «Mazda СХ-5», д.н.з. НОМЕР_2 , - ОСОБА_2 , яка звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Так, позивачем на виконання умов вказаного договору було сплачено власнику застрахованого транспортного засобу страхове відшкодування у загальному розмірі 100097,99 грн. У зв`язку із тим, що вказана ДТП трапилась із обопільної вини її учасників позивач вважав, що відповідно до положень статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до нього перейшло право вимоги на відшкодування половини здійсненої страхової виплати на загальну суму в 50048,99 грн.
Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» (далі - ПАТ «СК «АСКО-Донбас Північний») за полісом №179594889, який покрив лише суму збитків позивача у розмірі 32524,40 грн, то останній змушений був просити суд стягнути із відповідача різницю такої суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 17524,59 грн (50048,99 грн - 32524,40 грн).
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області до участі в справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ПАТ «СК «АСКО-Донбас Північний.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2022 року в задоволенні позову ПАТ «СК «Українська страхова група» відмовлено.
Дане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в ході розгляду справи було встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця об`єкту підвищеної небезпеки, була застрахована в межах страхового ліміту 100000 грн за майнову шкоду, а відтак до відповідача, як особи, що спричинила ДТП, позивач мав можливість звернутися лише в разі недостатності страхової виплати. Дійшовши висновку, що у спірних правовідносинах фактично існує спір не між позивачем та відповідачем, а між страховими компаніями щодо розміру страхового відшкодування, яке було виплачене страховиком відповідача, суд першої інстанції уважав безпідставними посилання ПАТ «СК «Українська страхова група» на положення статті 1194 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та відповідно не убачав підстав для задоволення пред`явленого ним позову до відповідача, оскільки загальна сума його претензій та виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування не виходить за межі застрахованого ліміту відповідальності відповідача.
Не погодившись із рішенням суду, ПАТ «СК «Українська страхова група» подало апеляційну скаргу, у якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування поданої скарги, заявник вказував на те, що при вирішенні спору місцевий суд не взяв до уваги правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі №760/19377/15 та від 10 липня 2018 року по справі №922/1436/17, де згідно останньої страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми - статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. За таких обставин, на думку заявника, відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток, повинен відшкодувати ПАТ «СК «Українська страхова група» 17524,59 грн різниці між сумою страхового відшкодування, сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту №28-0107-18-01043 від 21 лютого 2019 року, та сумою страхового відшкодування, виплаченою за полісом №ЕР/179594889.
Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
У відповідності до вимог пункту 13 статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, у відповідності до положень частин другої, п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини першої та другої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; якрозподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що подана позивачем апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, відмовляючи ПАТ «СК «Українська страхова група» у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на необґрунтованість вимог позивача з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність відповідача, якволодільця об`єкту підвищеної небезпеки, була застрахована у ПАТ «СК «Аско-Донбас Північний» в межах страхового ліміту 100000 грн за майнову шкоду, а відтак до відповідача, як особи, що спричинила ДТП, позивач мав можливість звернутися лише в разі недостатності страхової виплати. При цьому, суд у своєму рішенні вказав, що у цій справі фактично існує спір не між позивачем та відповідачем, а між страховими компаніями щодо розміру страхового відшкодування і в такому випадку позивач може пред`являти свої заперечення або вимоги саме до ПАТ «СК «АСКО-Донбас Північний», а не до відповідача, оскільки загальна сума його претензій та виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування не виходить за межі застрахованого ліміту відповідальності відповідача. У зв`язку із цим місцевий суд уважав безпідставними посилання позивача на положення статті 1194 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони в повній мірі відповідають зібраним по справі доказам та вимогам закону, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2019 року о 14 год. 00 хв. в м.Києві по Набережному шосе, 3, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , (номер кузова шасі VIN НОМЕР_3 ), під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Mazda СХ-5», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Згідно довідки №3019362378559303 про дорожньо-транспортну пригоду від 03 березня 2020 року, виданої Управлінням патрульної поліції в місті Києві, вказана ДТП сталась з обопільної вини учасників пригоди, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у зв`язку із чим відносно останніх були складені протоколи про адміністративні правопорушення серії ДПР18261917 та ДПР18261916 (а.с.5-6).
Постановою Печерського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та закрито провадження в справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Указаною постановою судді було встановлено, що у день вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не дотримався безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Mazda СХ-5», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, чим порушив п.12.1 та п.13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП (а.с.4).
Крім того, постановою Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2020 року ОСОБА_2 також було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та закрито провадження в справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Встановлено, що того дня вона не впевнилася в безпечності руху, не дотрималася безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем «Кіа», д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався попереду, чим порушила п.12.1 та п.13.1 Правил дорожнього руху України та вчинила правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП (а.с.44).
Як визначено положеннями частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З матеріалів справи убачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mazda СХ-5», д.н.з. НОМЕР_2 , - ОСОБА_2 на час скоєння вказаної ДТП була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0107-18-01043 від 21 лютого 2019 року (а.с.7-8).
Встановлено, що 18 червня 2019 року між ПАТ «СК «АСКО-Донбас» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який оформлено полісом ЕР/179594889. За умовами вказаного полісу щодо забезпеченого транспортного засобу марки Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_5 , (номер кузова шасі VIN НОМЕР_3 ) передбачено, що страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200000 грн, а за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн, франшиза 0 грн. Строк дії цього договору був визначений його сторонами з 19 червня 2019 року по 18 червня 2020 року включно, а забезпеченим транспортним засобом визначено автомобіль марки SkodaFabia, д.н.з. НОМЕР_5 (а.с.102).
Убачається, що згідно складеного позивачем розрахунку суми страхового відшкодування від 20.02.2020, страхового акту №ДККА-69386 від 20.02.2020, розрахунку суми страхового відшкодування від 04.05.2020 та страхового акту №ДККА-69386/1 від 04.05.2020 розмір страхового відшкодування склав 66101,33 грн та 33996,66 грн (а.с.21-24).
Відповідно до наданих суду копій платіжних доручень №5189 від 20.02.2020 та №11996 від 04.05.2020 ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було сплачено суму вказаного вище страхового відшкодування за відновлювальний ремонт автомобіля марки «Mazda СХ-5», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.25, 26).
Крім того матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до ПрТ «СК АСКО Донбас Північний» із заявою про виплату страхового відшкодування за вих.№42732 від 01.06.2020, у якій на підставі положень статтей 993, 1191 ЦК України та статтей 20, 27 Закону України «Про страхування» просив сплатити суму в розмірі 50048,99 грн. При цьому, у вказаній заяві позивач також посилався на положення статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.28).
Страховою компанією відповідача ПАТ «СК АСКО Донбас Північний» 14.09.2020 було відшкодовано позивачу кошти в розмірі 32524,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2350 від 14.09.2020 та не заперечується позивачем (а.с.29).
Встановлено, що ПАТ «СК «АСКО Донбас Північний» здійснило вказану виплату на підставі звіту №18/08/2020А, згідно якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки «Mazda СХ-5», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП склав 32524,40 грн (а.с.103-108).
Звертаючись у цій справі з позовом до ОСОБА_1 позивач ПАТ «СК «Українська страхова група» як на підставу для стягнення з останнього різниці між сумою виплаченого ним потерпілій особі страхового відшкодування та проведеною страховиком відповідача виплатою посилався на положення статті 1194 ЦК України.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Одним із винятків із цієї загальної норми є страхування цивільно-правової відповідальності.
Так, згідно положень статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Згідно з положеннями статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Отже, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Як визначено частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
У постанові від 04 липня 2018 року (пункти 68-74) у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, зазначивши, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 вказаного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Суд апеляційної інстанції, разом з іншими висновками районного суду, погоджується з тим, що, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПАТ «СК «Українська страхова група» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат може мати у передбачених законом випадках право вимоги до ОСОБА_1 як до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Але, відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована у ПАТ «СК «АСКО-Донбас», яке відшкодувало частково майнову шкоду, завдану власнику пошкодженого автомобіля «Mazda СХ-5», д.н.з. НОМЕР_2 , замість особи, визнаної винною у ДТП.
Отримавши часткове задоволення своїх вимог від страховика винної особи (боржника в деліктних правовідносинах), ПАТ «СК «Українська страхова група» як новий кредитор (після суброгації) в деліктних правовідносинах звернувся з позовом до ОСОБА_1 як до особи, відповідальної за шкоду з вимогою сплатити решту майнової шкоди.
В даному випадку деліктні правовідносини тісно взаємопов`язані з відносинами страхування, тому врахуванню підлягає висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
Убачається, що розмір завданої шкоди у цій справі було оцінено у загальному розмірі 100097,99 грн, а з урахуванням обопільності вини учасників дорожньо-транспортної пригоди позивачем було висунуто до страховика відповідача вимогу про оплату половину вказаної вартості в сумі 50048,99 грн. На письмову вимогу позивача ПАТ «СК «АСКО Донбас Північний» сплатило 32524,40 грн.
Встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як водія автомобіля марки SkodaFabia, д.н.з. НОМЕР_5 , була застрахована в ПАТ «СК «АСКО Донбас Північний» відповідно до полісу ЕР/179594889, строк дії з 19 червня 2019 року по 18 червня 2020 року включно, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну 100 000,00 грн., розмір франшизи 0 грн.
Отже, застрахований ліміт відповідальності відповідача за завдану майнову шкоду перевищує фактично розмір заявленої позивачем шкоди.
Тому позивач ПАТ «СК «Українська страхова група», як страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Вказаний правовий висновок є актуальним та підлягає застосуванню в даній справі.

Звертаючись з позовом до ОСОБА_1 як до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, позивач не надав жодного обґрунтування причин часткового відшкодування страховиком ПАТ «СК «АСКО Донбас Північний» завданої страхувальником ОСОБА_1 шкоди, враховуючи, що ліміт відповідальності становив 100000 грн. та перевищував заявлений розмір майнової шкоди (50048,99 грн).
Згідно наданих в ході розгляду справи місцевим судом письмових пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ПАТ «СК «АСКО Донбас Північний» останнє вказувало, що після отримання від позивача заяви про виплату страхового відшкодування воно звернулось до оцінювача ОСОБА_4 для визначення вартості матеріального збитку, завданого власникові автомобіля Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_2 , (пошкодження задньої частини). У подальшому, на підставі наданого звіту №18/08/2020А матеріальний збиток, завданий власникові вказаного транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні був оцінений у розмірі 32524 грн, які й були сплачені ПАТ «СК «АСКО Донбас Північний» позивачу по справі. Згідно зазначеного вище звіту №18/08/2020А вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу склала 36117,84 грн.
При цьому, будь-яких належних правових обґрунтувань підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між половиною сплаченої ним страхової виплати (в межах ліміту відповідальності відповідача) та сплаченою страховиком відповідача сумою страхового відшкодування позовна заява не містить. 
Отже, з урахуванням тієї обставини, що ПАТ «СК «Українська Страхова Група» виплатило страхове відшкодування власнику застрахованого автомобіля, виходячи з розміру вартості відновлювального ремонту в сумі 100097,99 грн, а з урахуванням обопільності вини учасників дорожньо-транспортної пригоди пред`являло до страховика відповідача вимогу про виплату страхового відшкодування у розмірі 50048,99 грн, що не перевищувало ліміт відповідальності ОСОБА_1 , а тому підстави для стягнення з останнього, як винної особи, на користь позивача різниці між розміром страхового відшкодування виплаченого позивачем потерпілому та страховим відшкодуванням компенсованим позивачу ПАТ «СК «АСКО Донбас Північний», були відсутні.
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «СК «Українська Страхова Група».
Окрім того, судом першої інстанції у своєму рішення правильно було зазначено, що з урахуванням розміру встановленого страхового ліміту відповідальності відповідача, а також розміру здійснених позивачем та третьою особою страхових виплат, у позивача фактично виник спір не із ОСОБА_1 , як особою винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а з його страховиком - ПАТ «СК «АСКО Донбас Північний», оскільки ним в межах страхового ліміту було виплачено не у повному розмірі пред`явлену позивачем суму страхового відшкодування.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у задоволенні позову ПАТ «СК «Українська Страхова Група» відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги заявника про те, що ухвалене судом рішення є незаконним і підлягає скасуванню через те, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що залишок недоплаченого страхового має відшкодовуватися безпосередньо винуватцем ДТП, тобто відповідачем ОСОБА_1 , є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції та правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
Водночас, апеляційний суд відхиляє посилання заявника щодо неврахуванням місцевим судом під час вирішення спору правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №760/19377/15-ц, оскільки таке судове рішення суду касаційної інстанції було ухвалено у справі із відмінними обставинами від даної справи, що переглядається.
Що стосується доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №922/1436/17, то колегія суддів звертає увагу на таке.
Так, у вказаній постанові Верховний Суд вказав на те, що відповідач як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.
Проте, у справі, що переглядається позивач не обґрунтовував заявлений ним розмір різниці між завданими збитками та виплаченою ПАТ «СК «АСКО Донбас Північний» сумою страхового відшкодування саме різницею між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу пошкодженого транспортного засобу. Відповідного розрахунку таких вимог позивачем в ході розгляду справи як в суді першої, так і апеляційної інстанцій надано не було.
Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників транспортного засобу, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових транспортних засобів виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових транспортних засобів.
З матеріалів справи убачається, що належний потерпілій особі транспортний засіб марки «Mazda СХ-5», д.н.з. НОМЕР_2 , значиться 2018 року випуску.
Отже, у наведеному випадку значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, з огляду на що підстави для стягнення з відповідача різниці між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК, як про те було зазначено у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №922/1436/17 та на яку посилається заявник в апеляційній скарзі, не могли мати місце під час вирішення цієї справи. 
Отже, наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення ним норм матеріального права, не спростовують правильних висновків суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи і не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
п о с т а н о в и в :
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2022 року залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без задоволення.
  Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повна постанова суду складена 28 листопада 2022 року.
 
Судді:
                                                                                                    Л. Д. Поливач

                                                                                                    А.М. Стрижеус

                                                                                                    О.І. Шкоріна