Справа № 439/1481/21                                Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О. 
Провадження № 22-ц/811/2525/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія: 46 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        06 грудня 2022 року                                                 м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря - Юзефович Ю.І.,
з участю: представника відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю,

в с т а н о в и в:
У вересні 2021 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили стягнути з акціонерного товариства (далі - АТ) «Українська залізниця» кожному з них по 750000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їхньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла від отриманих травм, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за участі поїзда №749, локомотив ЧС8 №019, під керуванням машиніста ТЧ-1 ВСП «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» 
В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 24.01.2019 року вказаний пасажирський поїзд вчинив наїзд на їхню доньку, яка від отриманих травм померла на місці. 
25.01.2019 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019140160000051, однак, постановою слідчого відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області від 21.02.2019 року вказане кримінальне провадження закрите. 
Згідно з висновком експерта №8/2019 від 15.02.2019 року, тілесні ушкодження, які стали причиною смерті ОСОБА_4 , утворилися прижиттєво, одномоментно чи в швидкій послідовності від дії твердих тупих предметів, таких як виступаючі масивні частини рухомого залізничного транспорту з наступним відкиданням тіла на полотно залізної дороги. 
Отже, підтверджено, що між тілесними ушкодженнями, отриманими в результаті наїзду поїздом, та смертю потерпілої наявний причинно-наслідковий зв`язок.
Власником вказаного вище джерела підвищеної небезпеки є АТ «Українська Залізниця», а машиніст поїзда є працівником АТ «Українська залізниця», її Регіональної філії «Південно-Західна залізниця». 
Заподіяння моральної шкоди позивачі обґрунтовують тим, що втратили доньку, яка ще не досягла повноліття, а тому передчасна смерть доньки в такому молодому віці завдала їм непоправних моральних страждань, які продовжуються до цього часу. Особливістю заподіяної моральної шкоди в даному випадку є її незворотність і тяжкість, тому вони оцінюють розмір морального відшкодування у грошовому виразі - 1500000 грн., кожному з них - по 750000 грн.
Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 300000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди без врахування податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 300000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди без врахування податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з АТ «Українська Залізниця» в дохід держави 6000 грн. судового збору.
Рішення суду оскаржив відповідач АТ «Українська залізниця», просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апелянт зазначає, що суд не надав вмотивованої оцінки аргументам та доказам їхньої сторони про те, що загиблою було порушено Правила безпеки руху на залізничному транспорті та допущена груба необережність - перехід колії при закритому шлагбаумі та увімкненій світловій та звуковій сигналізації, що спричинило наїзд на неї поїзда і, як наслідок, настання смерті.
Крім того, судом не враховано, що локомотивною бригадою, зокрема, машиністом поїзда не порушено жодних вимог безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту.
Звертає увагу, що з урахуванням грубої необережності потерпілої, суд не достатньо зменшив розмір морального відшкодування, про яке просили позивачі.
Посилаючись на судову практику, апелянт зазначає, що у подібних правовідносинах суди присуджували моральну шкоду у значно меншому розмірі, ніж суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Апелянт вважає, що позивачі не надали належних і допустимих доказів на підтвердження заподіяння їм моральної шкоди саме в такому розмірі.
Також апелянт звертає увагу, що судом не враховано норми податкового законодавства, що впливає на виконання рішення суду, зокрема, позовні вимоги задоволено частково і встановлена судом сума перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, тому відповідач, як податковий агент, зобов`язаний при виплаті моральної шкоди сплатити в бюджет 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору.
04.11.2022 року позивачі подали відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечили доводи та вимоги апелянта.
В судове засідання апеляційного суду позивачі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, зокрема, в особі свого представника - адвоката Таргоній В.М., який подав клопотання про розгляд справи у відсутності їхньої сторони, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутності позивачів.
Заслухавши пояснення представника відповідача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 
Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч.1 ст.1172 ЦК).
У частині другій статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відшкодування моральної шкоди, яке міститься у статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість та тривалість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, можливість їх відновлення, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності та справедливості. 
Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Відповідно до роз`яснень, наведених у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Судом встановлено, що позивачі є батьками потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 17 років, внаслідок наїзду поїзда №749 (локомотив ЧС8 №019) під управлінням машиніста ТЧ-1 ВСП «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця».
Від отриманих травм потерпіла померла на місці ДТП.
25.01.2019 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019140160000051 та розпочато досудове розслідування.
Постановою слідчого відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області від 21.02.2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №12019140160000051, закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.
Згідно висновку експерта №8/2019 від 15.02.2019 року, тілесні ушкодження, які стали причиною смерті ОСОБА_4 , утворилися прижиттєво, одномоментно чи в швидкій послідовності від дії твердих тупих предметів, таких як виступаючі масивні частини рухомого залізничного транспорту з наступним відкиданням тіла на полотно залізної дороги.
В лікарському свідоцтві про смерть №8/2019 від 25.01.2019 року та довідці про причину смерті ОСОБА_4 від 25.01.2019 року зазначено, що причиною смерті є травмування пішохода при зіткненні з поїздом.
З постанови про закриття кримінального провадження від 21.02.2019 року встановлено, що подія сталась 24.01.2019 року, о 18 год. 56 хв., в м. Броди по вул. 22 Січня. Переїзд автоматично було перекрито, оскільки наближався поїзд, були включені звукові та світлові сигнали, а також були подані черговим гучні сигнали свистком та включений прожектор, однак, потерпіла ОСОБА_4 не реагувала на вигуки і прохання чергового зупинитися, оскільки слухала музику через вушну гарнітуру, і продовжила рух через переїзд, не дивлячись по сторонах, а коли поїзд проїжджав повз переїзд, вона перебувала саме на колії, і поїзд здійснив наїзд на неї.
Згідно листа-відповіді з Регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Українська залізниця», вих.№НЮ-1/2618 від 30.07.2021 року, поїзд №749 обслуговується локомотивом ЧС8 №019 приписного парку Регіональної філії «Південно-Західна залізниця».
Згідно інформації Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», керування поїздом в момент наїзду на потерпілу здійснював машиніст ОСОБА_5 - працівник виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» Регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Українська залізниця». 
У зв`язку з наведеним, АТ «Українська залізниця» є відповідальною за шкоду, заподіяну позивачам смертю їхньої доньки внаслідок вказаної вище ДТП. 
Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини.
Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.
За приписами ч.2. ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
При визначенні розміру морального відшкодування суд першої інстанції, власне, й урахував, що в діях потерпілої мала місце груба необережність, яка виразилась в недотриманні нею Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, а тому дійшов законного і обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
На переконання колегії суддів, за встановлених обставин справи, з урахуванням особи потерпілої - неповнолітньої на той час дитини позивачів, присуджене судом першої інстанції моральне відшкодування відповідає вимогам розумності та справедливості, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними. 
Колегія суддів погоджується з тим, що сам лише факт загибелі доньки позивачів, спричиненої поїздом, як джерелом підвищеної небезпеки, шляхом її смертельного травмування, свідчить про заподіяння їм, як батькам, глибоких і тривалих моральних страждань, а тому доводи апелянта про недоведеність позивачами факту заподіяння їм моральної шкоди, є абсолютно безпідставними.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 12 грудня 2022 року.

Головуючий                                         С.М. Бойко 

Судді:                                                          С.М. Копняк

                                                                А.В. Ніткевич