ПОСТАНОВА 
Іменем України
12 вересня 2022 року                                                 м. Кропивницький
справа № 404/9855/21
провадження № 22-ц/4809/923/22 
Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Єгорової С.М., Письменного О.А.
        секретар Гончар В.В. 
учасники справи: 
представник ОСОБА_1 - Колтунов Ю.В. 
представник Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради: Лазаренко - Шаповалова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.06.2022, суддя Мохонько В.В., по справі за позовом Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
На обґрунтування позову зазначив, що ТОВ «ЦНТІ УНГА» відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів від 21 липня 2005 року № 630, Закону України «Про теплопостачання», та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надавало споживачам послугу з централізованого теплопостачання.
Відповідач є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Право вимоги заборгованості, яка виникла у відповідача перед ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» було відступлено КП «Теплоенергетик» на підставі договору про відступлення права вимоги від 20 вересня 2019 року № 20/09-19/1.
За період з листопада 2018 року по листопада 2021 року включно відповідачу надавались послуги з централізованого теплопостачання за вказаною адресою, за яку сплачено не було. 
Станом на листопад 2021 року за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем за надані послуги в сумі 30 245,34 грн.
Просили суд стягнути з  ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради борг за послугу теплопостачання у сумі 30 245, 34 грн., індекс інфляції, відповідно до вимог ст.. 625 ЦК України у сумі 3 649,19 грн., 3% річних у сумі 1698,79 грн, пеню у розмірі 1103,95 грн., загальна сума боргу 36 697,27 грн.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.06.2022 позов задоволено частково.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено зокрема, що послуги, які надавав відповідач були неналежної якості. Крім того, відповідач відсутній в переліку боржників, що підтверджується листом від 28.07.2020, а тому позивач не є суб`єктом права вимоги до відповідача.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.08.2022 відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.08.2022 справу призначено до розгляду.
До суду надано відзив на апеляційну скаргу від Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Комунального підприємства Житлово-експлуатаційна контора №4 за. № 3911 та договором купівлі-продажу,  ОСОБА_1  є власником вищевказаної квартири з 31.10.2018 року.
Відтак відповідач була споживачем теплової енергії, що надавалась до вказаного житла постачальником - ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА».
Право вимоги заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1 перед ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» було відступлено КП «Теплоенергетик» на підставі договору про відступлення права вимоги від 20.09.2019 року №20/09-19/1.
Згідно п.п. 1.1., 1.2 договору про відступлення права вимоги від 20.09.2019 року №20/09-19/1 ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» (первісний кредитор) відступає, а КП «Теплоенергетик» (новий кредитор) приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором про надання послуг централізованого опалення, укладеними з фізичними особами - споживачами послуг централізованого опалення та за фактичними правовідносинами, які виникли між первісним кредитором та боржниками у зв`язку із наданням первісним кредитором послуг централізованого опалення боржникам.
Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема КП «Теплоенергетик» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з відповідачем.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
В подальшому послуги з теплопостачання в опалювальні сезони в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 надавались КП «Теплоенергетик».
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач споживає послуги з теплопостачання, які надає позивач, в зв`язку з чим між сторонами склалися фактичні договірні відносини і виникли взаємні права та обов`язки.
Суд першої інстанції зазначив, що в порушення вимог ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач договір на постачання теплової енергії з теплопостачальною організацією позивачем не уклала, однак підприємство вказані послуги з централізованого теплопостачання квартири надавало, а відповідач отримував ці послуги.
На адресу відповідача підприємством було надано послугу з централізованого теплопостачання за період з листопада 2018 по листопад 2021 року, за яку не сплачено взагалі, тому станом на листопад 2021 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 36 697,27 грн.
При цьому, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду у справі № 638/11034/15-ц від 10.12.2018 року.
Суд першої інстанції зазначив, що правовідносини, які склалися між сторонами у зв`язку з фактичними договірними відносинами щодо надання послуг з централізованого теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 не надала належні та допустимі докази на підтвердження своїх доводів в частині, що послуги, які надаються КП «Теплоенергетик» не відповідають стандартам якості.
Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 вказала, що належна їй квартира відключена від централізованого опалення у 2020 році і тому відсутні підстави для задоволення позову.
Суд першої інстанції встановив, що відповідно до протоколу від 09 червня 2020 року відбулося засідання міжвідомчої комісії з влаштування індивідуального опалення, на якому прийнято рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на влаштування індивідуального опалення в квартирі по АДРЕСА_1 .
Заявою від 06.07.2020 року відповідач запрошувала представника КП «Теплооенергетик» на 22.07.2020 року для обстеження і підпису актів про відокремлення (відключення) квартири АДРЕСА_2 від мереж централізованого опалення.
Відповідно Акту про відокремлення (відключення ) квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води квартиру відповідача було відключено від центральної системи теплопостачання.
Вказаний акт складений та підписаний начальником КП «ЖЕО «4» Запорожець Л.М. , представником виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, представником суб`єкта господарювання.
05.08.2020 року відповідач своє заявою надала КП «Теплоенергетик» оригінал акту.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 виконала всі вимоги Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Приймаючи до уваги встановлені обставини суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, за період з листопада 2018 року по червень 2020 року включно у розмірі 16 577,41 грн.
Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат за період з листопада 2018 року по червень 2020 року у розмірі 570,66 грн. - 3% річних та 605,05 грн. - інфляційних втрат, оскільки у відповідності до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд першої інстанції відмовив в частині стягнення пені в розмірі 1 103,95 грн., яка виникла внаслідок прострочення виконання зобов`язань, оскільки договір про надання послуг з централізованого теплопостачання між сторонами у справі відсутній.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції  за правилами, встановленими  для розгляду  справи  в порядку спрощеного  позовного провадження  з викликом  учасників справи. 
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 з 31.10.2018 року.
До набуття права власності відповідачем на квартиру, послуги з теплопостачання в зазначену квартиру надавались ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» відповідно до договірних відносин з попереднім власником житла ОСОБА_3 особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Після набуття права власності на зазначену квартиру ОСОБА_1 , договір про надання послуг з постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_2 з постачальником послуг не укладався.
Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що відповідач була споживачем теплової енергії, що надавалась до вказаного житла постачальником послуг на підставі фактичного надання послуг.
З матеріалів справи вбачається, що право вимоги заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1 перед ДП «Кіровоградтепло», ТОВ «ЦНТІ УНГА» було відступлено КП «Теплоенергетик» на підставі договору про відступлення права вимоги від 20.09.2019 року №20/09-19/1.
Згідно п.п. 1.1., 1.2 договору про відступлення права вимоги від 20.09.2019 року №20/09-19/1 ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» (первісний кредитор) відступає, а КП «Теплоенергетик» (новий кредитор) приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором про надання послуг централізованого опалення, укладеними з фізичними особами - споживачами послуг централізованого опалення та за фактичними правовідносинами, які виникли між первісним кредитором та боржниками у зв`язку із наданням первісним кредитором послуг централізованого опалення боржникам.
В подальшому послуги з теплопостачання в опалювальні сезони в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 надавались КП «Теплоенергетик».
В апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам наданих відповідачем на підтвердження заперечень проти позову зокрема в частині , що температурний режим в квартирі відповідача був нижче санітарної норми. 
Суд апеляційної інстанції перевірив зазначені обставини і дійшов висновку, що обставини викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до директора КП «Кіровоградтепло» із заявами та претензією з питання незадовільної якості теплопостачання, та нею були складені акти та заміри температури в квартирі, вказуючи, що у квартирі холодно, взимку температура у кімнатах складає не вище 13 градусів тепла.
Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного.
Акти-претензії від 04.12.2018, 28.12.2018, 31.01.2019, 27.02.2019, 30.03.2019, 24.04.2019, на які посилається відповідач не є належними та допустимими доказами, оскільки не містять повної інформації яким чином здійснювався замір температурного режиму.
Крім того, матеріали справи свідчать, що працівники ДП «Кіровоградтепло» будь-яких замірів температури в квартирі відповідача не проводили, будь-яких актів не складали. 
З матеріалів справи також вбачається, що в заяві ОСОБА_1 від 20.11.2018 на адресу КП «Теплооенергетик» зазначається, що з 31.10.2018 згідно договору купівлі продажу та державної реєстрації вона є власником квартири АДРЕСА_2 . В даній квартирі з невідомих їй причин попередні власники демонтували батареї, які були приєднанні до центрального опалення, тому середньодобова температура в квартирі не перевищує 13 градусів тепла.
Встановлені обставини дають підстави зробити висок, що відсутність в квартирі відповідача приборів централізованого опалення призвело до зниження температурного режиму.
Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення» постачальник послуг теплової енергії несе відповідальності за якість теплової енергії тільки до квартири споживача.
Відповідальність за якість теплових носіїв в квартирі споживача покладається на власника квартири.
Згідно зі статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.
Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.
За змістом положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами договору та зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Приймаючи до уваги встановлені обставини справи колегія суддів дійшла висновку, що належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції відповідачем не надано. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.06.2022 залишити без змін.
Повний текст постанови складено 19.09.2022.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: