Справа № 461/967/22                                Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/1536/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І..
                      з участю: представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ»,за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору – Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, Приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» в якому просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича від 23 червня 2021 року за №219988 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості в сумі 30966 грн. 16 коп. таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 23 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис за №219988 по кредитному договору №198/07-Ф від 22 червня 2007 року про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості за кредитним договором в сумі 30 916 грн. 16 коп. 
Вказував, що згідно виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 10 лютого 2019 року по 22 червня 2021 року. Окрім того, позивач зазначив, що з дня прийняття Постанови Київським апеляційним адміністративним судом від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 відсутні правові підстави для вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, тобто в момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нормативно-правовий акт, який би допускав вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, був визнаний незаконним та нечинним за рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, що набрало законної сили, а тому законних підстав для вчинення виконавчого напису у нотаріуса не існувало. 
Також зазначав, що заборгованість за виконавчим написом є спірною, незаконною та не відповідає дійсності, оскільки ним по кредитному договору були сплачені платежі, що взагалі не були враховані при вчиненні виконавчого напису. 
З врахуванням вищенаведених обставин, просив позов задовольнити..
Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 березня 2022 року у задоволенні клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» Кириченко О.М. про залучення до участі у справі правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» - Товариство з обмеженою відповідальністю "ХОРН ХОФ ІНВЕСТ" – відмовлено.
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ»», за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору – Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, Приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем за реєстровим номером 219988 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості в сумі 30 966 грн. 16 коп.
Заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича від 23 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №219988, по виконавчому провадженні №68396823 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості за кредитним договором в сумі 30916 грн. 16 коп., продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» на користь держави судовий збір в розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн. 60 коп.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» на користь ОСОБА_1 1000 (десять тисяч) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу.
Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ».
В апеляційній скарзі посилається на те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття права вимоги за кредитним договором є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором, відтак вважає, що відповідачем було надано всі докази на підтвердження заміни кредитора у зобов`язанні.
Вказує, що оскільки право вимоги за кредитним договором № 198/07-Ф від 22 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ КБ « Надра» перейшло до нового кредитора ТОВ «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ» то на даний час ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» є неналежним відповідачем у справі.
Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 березня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про заміну правонаступником та зменшити розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до із наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 22 червня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №198/07-Ф /а.с.26-27/.
23 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис за №219988 по кредитному договору №198/07-Ф від 22 червня 2007 року про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості за кредитним договором в сумі 30 916 грн. 16 коп. /а.с.18/.
Із вказаного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що боржником за кредитним договором №198/07-Ф від 22 червня 2007 року, укладеним із Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк Надра» право вимоги за яким було відступлено до нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» відповідно до Договору №GL48N8070_blank про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року, відповідно до якого TOB ФК «Дніпрофінансгруп» набуло права нового кредитора до позичальника за кредитним договором /а.с.18/.
18 грудня 2020 року між TOB ФК «Дніпрофінансгруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено Договір №GL48N718070 _blankJ34 про відступлення права вимоги від 18 грудня 2020 року, відповідно до якого TOB БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором /а.с.18/.
На підставі виконавчого напису нотаріуса №219988 від 23 червня 2021 року, 27 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем відкрито виконавче провадження №68396823 /а.с.19/.
В межах виконавчого провадження №68396823, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем 28 січня 2022 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника /а.с.20/.
Окрім того, в межах виконавчого провадження №68396823, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем 04 лютого 2022 року винесено постанову про арешт коштів боржника /а.с.21/.
Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).
Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»).
У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (в редакції діючій на час вчинення оспорюваного виконавчого напису).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 і від них Велика Палата Верховного Суду не відступала, на час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню».
У пунктах 17, 18, 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік)».
Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у разі стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, у тому числі п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 23 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Однак, як убачається з матеріалів справи, що серед документів наданих товариством нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.
Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №68396823 - Виконавчий напис Відповідача надійшов на адресу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецькому Ігорю Мироновичу - 27 січня 2022 року (див. Інформацію про ВП). В це й же день приватним виконавцем було винесено постанову відкриття виконавчого провадження №68396823.
Згідно Інформації про виконавче провадження №68396823 станом на 13 вересня 2022 року будь-якої заміни стягувача (кредитора у зобов`язанні) у виконавчому провадженні не відбувалось. Заява про заміну стягувача іншою особою не подавалась ( див. Інформацію про ВП).
Виконавче провадження №68396823 здійснювалось на підставі поданої заяви Відповідача.
По виконавчому провадженні №68396823 до його завершення Стягувачем завжди виступало Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», відтак останє є належним відповідачем в даній справі, а тому доводи апеляційної скарги про те, що Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» є неналежним відповідачем не заслуговують на увагу.
Витрати на професійну правничу допомогу, згідно з частиною 3 ст.133 ЦПК України, відносяться до витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що 05 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Тараса Буковинського» укладено договір №03-05/02/2022 про надання правової допомоги /а.с.36-38/.
Згідно п. 4.2. Договору про надання правової допомоги №03-05/02/2022 від 05 лютого 2022 року, судові витрати на професійну правову допомогу гонорар (винагорода адвоката) за надання правової допомоги та представництво інтересів Клієнта у суді першої інстанції є фіксованим та становить 10 000 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок) та сплачується Клієнтом у безготівковому або у готівковому порядку на протязі 3 (трьох) календарних днів з дня прийняття судом першої інстанції рішення у справі.
Клієнту згідно умов договору було надано правову допомогу, на підтвердження надання якої було складено та підписано остаточний розрахунок сум судових витрат /а.с.41/.
За вказаних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеною вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. та дійшов правильного висновку, що така підлягає до задоволення.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності зменшення витрат на професійну правничу допомогу не заслуговують на увагу, виходячи із наступних обставин.
Відповідно до частини 6 ст. 137 ППК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвокат, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно частини 5 ст. 137 ЦПК України суд може виключно за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Самі лише посилання Відповідача на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.
Оскільки клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами Товариством з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» у суді першої інстанції не подавалось, а тому таке прохання Відповідача не може бути розглянуто та задоволене Львівським апеляційним судом. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові об 'єднаної палати КГС ВС від 15.05.2020 року у справі № 910/5410/19.
Крім цього, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду своєю Постановою від 24 листопада 2020 року у справі № 911/4242/15 також наголосив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Як вбачається з матеріалів справи, 05 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Тараса Буковинського» укладено договір №03-05/02/2022 про надання правової допомоги . 
Згідно Додаткової Угоди №1 від 25 липня 2022 року до Договору про надання правової допомоги №03-05/02/2022 від 05 лютого 2022 року, що укладений з Адвокатським Бюро «Тараса Буковинського» та ОСОБА_1 та керуючись пунктом 4.7. /говору про надання правової допомоги №03-05/02/2022 від 05 лютого 2022 року, сторони узгодили, що гонорар адвоката за надання правової допомоги та представництво інтересів Клієнта в суді апеляційної інстанцій є фіксованим та становить 6 000 грн. та сплачується Клієнтом на протязі трьох календарних днів з дня прийняття Постанови Львівським апеляційним судом у цивільній справі №461/967/22 та не входить в розмір гонорару, що зазначений у п. 4.2. Договору.
Згідно п.4.5. Договору, факт наданої правової допомоги підтверджується фактичним виконанням необхідних для захисту інтересів Клієнта. Згідно остаточного розрахунку сум судових витрат та детального опису виконаних адвокатом робіт по цивільній справі № 461/967/22 на виконання умов пункту 1.1. Договору та Додаткової Угоди, адвокатом Буковинським Т.Й. було виконано роботи по договору на загальну суму 7800 грн.
Оскільки з урахуванням Додаткової угоди вартість гонорару адвоката за Договором в суді апеляційної інстанції є обмеженою в максимальній ціні та становить 6 000 грн. колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» на користь ОСОБА_1 6 000 гривень витрат на правову допомогу.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» - залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 березня 2022 року – залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» на користь  ОСОБА_1 6 000 гривень витрат на правову допомогу. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 24 жовтня 2022 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.