ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6080/22 Справа № 209/3103/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
               при секретарі — Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

       У серпні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі - АТ КБ “ПриватБанк”) звернулось до суду, з уточненим 30 травня 2022 року, позовом до  ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 13 серпня 2007 року між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DZHCG100770518, за умовами якого АТ КБ “ПриватБанк” зобов`язалося надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 23 616 доларів США на термін до 12 серпня 2030 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлені кредитним договором. 
       Зазначали, що 13 серпня 2007 року в забезпечення належного виконання умов договору №DZHCG100770518 від 13 серпня 2007 року, між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_1   було укладено договір поруки №DZHCG100770518/2. 
       Вказували, що банк умови кредитного договору виконав у повному обсязі. 
       Посилаючись на те, що станом на 05 серпня 2018 року позичальником ОСОБА_2 порушено умови договору та допущено заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 45 588,89 доларів США, за яким ОСОБА_1 є поручителем, просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість у загальному розмірі 45 588,89 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом — 11 476,79 доларів США, заборгованості за відсотками — 11 935,55 доларів США, заборгованість по комісії — 3 225,60 доларів США, пені — 18 950,95 доларів США. 
       Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк” відмовлено.
       В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог. 
       Апеляційна скарга вмотивована тим, що отримання позичальником грошових коштів за кредитним договором доведена ними належними та допустимими доказами, а відповідач, як поручитель, повинен погасити допущену позичальником заборгованість у повному обсязі. В матеріалах справи відсутні докази того, що борг повністю погашений а зобов`язання припиняється виключно належним його виконанням. Підстави застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні. Кредитний договір діє до 12 серпня 2030 року, а порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту, що свідчить про те, що строк позовної давності ними не пропущено. 
       Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.  
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а з оскаржуваного рішення підлягає виключенню посилання на пропуск строку позовної давності як підставу для відмови у його задоволенні. 
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалам справи, що 13 серпня 2007 року між позивачем та третьою особою ОСОБА_2 було укладено  кредитний договір №DZHCG100770518, згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» надав останньому кредит у розмірі 23 616 доларів США на термін до 12 серпня 2030 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлені кредитним договором (а.с.15-23).
       В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №DZHCG100770518/2 від 13 серпня 2007 року (а.с.65).
       Згідно з наданим позивачем розрахунком (а.с.6-9), заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №DZHCG100770518 від 13 серпня 2007 року, станом на 05 серпня 2021 року, становить 45 588,89 доларів США, що за курсом 26.90, відповідно до службового розпорядження НБУ від 05 серпня 2021 року, складає 1 226 341,14 грн., яка складається з наступного: 11 476,79 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 11 935,55 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 225, 60 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 18 950,95 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
       Місцевим судом також встановлено, що кредитний договір між позивачем та ОСОБА_2 був укладений на строк з 13 серпня 2007 року по 12 серпня 2030 року включно, останнє погашення заборгованості ОСОБА_2 мало місце 21 серпня 2014 року (а.с.125 оберт), однак позивач звернувся з даним позовом до суду лише 18 серпня 2021 року (а.с.3).
       Доказів вчинення ОСОБА_2 інших платежів чи списання банком коштів в рахунок погашення заборгованості при настанні строків платежів суду не надано.
       Представником відповідача була подана суду заява про застосування строків позовної давності.
       Відмовляючи у задоволенні позову банку суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності. 
       Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог, проте не погоджується з його підставами,оскільки відмовити у задоволенні позову через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише у тому разі, коли позов є обґрунтованим.
       У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.
       Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. 
       За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
       Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.
       Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
       Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
       Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
       Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
       Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Цивільний кодекс України (далі – ЦК України) передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником і які є видами забезпечення виконання зобов`язань.
       Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати само собою.
       Одним з видів акцесорного зобов`язання є порука.
       Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
       Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
       За змістом частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
       Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.
       Отже, порука – це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
       При цьому за загальним правилом порука припиняється саме після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, і лише у разі, якщо такий строк не визначено в договорі, то застосовується шестимісячний строк для припинення поруки.
       Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Згідно зі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
       За приписами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
       При цьому, сам по собі розрахунок заборгованості за договором не є первинним банківським документом, а є лише внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.
       Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.
       Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
       Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
       Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.
       Позивачем відповідну виписку до позову додано не було.        Як і не було надано жодних відомостей стосовно того, чи звертались вони з позовом або з досудовою вимогою про повернення заборгованості саме до позичальника ОСОБА_2 . 
       За наведених обставин наявна заборгованість перед позивачем не є доведеною належними і допустимими доказами у справі, а отже пред`явлені позовні вимоги до поручителя не підлягають задоволенню.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову, не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з їх недоведеністю. 
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог.
       В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем компенсації не підлягають, так як судом відмовлено у задоволенні заявлених ним вимог.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:
       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задовольнити частково.

       Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року змінити. 

       Виключити з мотивувальної частини рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року посилання на пропуск позовної давності, як підставу для відмови у позові. У решті мотивувальну частину рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року викласти в редакції даної постанови. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л. 

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

               Макаров М.О.