П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/16098/21	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2021 року (суддя Бжассо Н.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 08.10.2021) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

2 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ДБР, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача по ненаданню публічної інформації на запит на інформацію від 19.08.2021 року;
- зобов`язати відповідача надати позивачу копії розпорядчих актів про відзначення працівників ТУ ДБР у м. Миколаєві, включаючи почесні грамоти та відомчі нагороди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2022 року у задоволені цього адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що предметом розгляду даної справи є бездіяльність відповідача щодо не розгляду у строки, передбачені Законом України "Про доступ до публічної інформації", запиту на інформацію. При цьому апелянт вважає, що відновленням його порушеного права на отримання інформації є визнання у судовому порядку незаконною бездіяльність ДБР, який не вчинив визначені законом дії з надання інформації та зобов`язання надати запитувану інформацію.
Разом з цим, апелянт також звернув увагу на те, що суд не надав правову оцінку факту відмови розпорядника інформації у наданні запитуваної інформації та відповідності цієї відмови приписам Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ДБР (вх. №520ПІ від 25.08.2021 року) із запитом на інформацію, в якому просив надати копії розпорядчих актів про відзначення працівників ТУ ДБР у м. Миколаєві, включаючи почесні грамоти та відомчі нагороди.
Не отримавши відповідь, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності ДБР по ненаданню інформації на запит від 19.08.2021 року та зобов`язання надати копії запитуваних розпорядчих актів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції встановив, що відповідь позивачу на його запит була надана 30 серпня 2021 року, тобто у строк встановлений Законом.
При цьому суд констатував, що сама відповідь на запит не є предметом оскарження у даній справі, у зв`язку із чим, оцінка суті та змісту вказаної відповіді не надавалася.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне 
За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (стаття 34 Конституції України).
Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону України "Про інформацію").
Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина друга статті 6 Закону України "Про інформацію").
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13.01.2011 року №2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі – Закон №2939-VI).
Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (стаття 1 Закону №2939-VI).
Мета Закону №2939-VI полягає у тому, щоб надати запитувачам доступ до відкритої, конкретної інформації, інтерес до якої з боку запитувача є легітимним, зважаючи на мету запитувача, природу запитуваної інформації, роль запитувача та перевагу його інтересу в отриманні цієї інформації над інтересом в обмеженні доступу до неї. Така інформація може стосуватись особистих прав / обов`язків запитувача, а також інших осіб / подій, якщо інтерес до такої інформації пов`язаний з професійною, журналістською, громадською діяльністю запитувача тощо.
Право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати й оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини першої статті 3 Закону №2939-VI).
Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону №2939-VI).
Відповідно до статті 20 Закону№2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1). У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту (ч. 2). Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим (ч. 3). У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч.4).
Рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду (частина перша статті 23 Закону №2939-VI).
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача (частина друга статті 23 Закону №2939-VI).
Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів, ретельно дослідив зміст позовної заяви ОСОБА_1 , опис порушених прав позивача та опис, оскаржуваних дій відповідача, сформульовані вимоги до відповідача, у сукупності із наданими в обґрунтування позову доказами, вважає вірними висновки суду першої інстанції, що визначений позивачем характер спірних правовідносин (підстави позову) стосується бездіяльності ДБР щодо не розгляду у встановлені строки запиту позивача на інформацію від 19.08.2021 року.
Водночас, як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється апелянтом/позивачем, ДБР за результатом розгляду вказаного запиту, листом від 30.08.2021 року №520ПІ/10-16-06-549/21 надало відповідь запитувачу інформації (а.с. 28).
Ураховуючи, що відповідь надана ОСОБА_1 до його звернення до суду, і останній під час розгляду даної справи не висловлював незгоду з її змістом, колегія суддів вважає правильним не надання судом першої інстанції правової оцінки її суті та змісту, оскільки згадана відповідь ДБР від 30.08.2021 року не є предметом спору у даній справі.
Оскільки відповідач, розглянувши запит позивача на інформацію від 19.08.2021 року, своєчасно надав відповідь (30.08.2021), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності ДБР по ненаданню публічної інформації на запит на інформацію від 19.08.2021 року. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про бездіяльність ДБР по ненаданню відповіді та порушенню з його боку прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом.
Позовна вимога в частині зобов`язання відповідача надати позивачу копії розпорядчих актів про відзначення працівників ТУДБР не підлягає задоволенню як похідна позовна вимога.
Таким чином висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є вірним.
Апеляційна скарга позивача не містить належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки про необґрунтованість позовних вимог чи давали підстави вважати інакше. Суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                        І.П.Косцова

Суддя                                        Ю.В.Осіпов