ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1966/22 Справа № 208/7526/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Кравченко Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль»
на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 30 вересня 2021 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:
       
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 13 вересня 2004 року перебувала у трудових відносинах з AT «Дніпровська ТЕЦ» та з 06 квітня 2009 року займала посаду техніка 1 категорії адміністративно-господарського відділу.
На підставі наказу AT «Дніпровська ТЕЦ» від 19 серпня 2020 року її звільнено 31 серпня 2020 року за власним бажанням, на підставі заяви від 18 серпня 2020 року.
Вважає, що звільнення відбулося незаконно, оскільки 31 серпня 2020 року нею до канцелярії AT «Дніпровська ТЕЦ» подано заяву про відкликання заяви про звільнення та її скасування, яка зареєстрована того ж дня о 08 годині 15 хвилин.
Зазначає, що листом від 09 вересня 2020 року, AT «Дніпровська ТЕЦ» повідомило, що 28 серпня 2020 року від ТОВ «РКЦ» було отримано лист-підтвердження з копією наказу від 28 серпня 2020 року, щодо звільнення співробітників в порядку переводу на AT «Дніпровська ТЕЦ» 31 серпня 2020 року. 31 серпня 2020 року на підприємстві був виданий наказ щодо прийняття з 01 вересня 2020 року співробітника на посаду, яку займала позивач.
Вказує, що шляхом подання адвокатських запитів, намагалася отримати копії документів, на підставі яких новий співробітник зайняв її посаду, однак листом від 15 вересня 2020 року відповідачем відмовлено у наданні відомостей, а ТОВ «РКЦ» взагалі проігнорувало адвокатський запит.
Крім того, зазначає, що в результаті порушення трудових прав була заподіяна певна моральна шкода, що виразилася у стражданнях та переживаннях, яку оцінює у розмірі 10 000,00 грн.
Враховуючи зазначене, просила суд: визнати незаконним звільнення з посади техніка 1 категорії адміністративно-господарського відділу АТ «Дніпровська ТЕЦ»; скасувати наказ АТ «Дніпровська ТЕЦ» про припинення трудового договору (контракту) № 69 від 19 серпня 2020 року; поновити на посаді техніка 1 категорії адміністративно-господарського відділу АТ «Дніпровська ТЕЦ»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2020 року по день поновлення на посаді, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 483,57 грн. та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.
Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 30 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Дніпровська ТЕЦ» № 69 від 19 серпня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади техніка 1 категорії канцелярії АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді техніка 1 категорії канцелярії АТ «Дніпровська ТЕЦ».
Стягнуто з АТ «Дніпровська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 191 010,15 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді техніка 1 категорії канцелярії АТ «Дніпровська ТЕЦ».
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для скасування оскаржуваного наказу та поновлення позивача на роботі, оскільки остання скористалась своїм правом на відкликання заяви про звільнення до закінчення двотижневого строку попередження, що встановлено положеннями ст.38 КЗпП України. Відмовляючи позивачу у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із недоведеності завдання такої.
Не погодившись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, АТ «Дніпровська ТЕЦ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована відсутністю підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі з огляду на те, що остання звернувшись із заявою про звільнення її за власним бажанням повинна була усвідомлювати наслідки своїх дій, в даному випадку прийняття на її посаду іншого працівника, що дає право підприємству звільнити позивача навіть за наявності заяви про відкликання заяви про звільнення. Крім того, слід взяти до уваги, що працівника ОСОБА_2 взято на роботу за переведенням з ТОВ «РКЦ» та остання має інвалідність, а тому АТ «Дніпровська ТЕЦ» не мало право відмовити їй у прийнятті на роботу, що відповідає положенням ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та ст.24 КЗпП України. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_1 01 вересня 2020 року на роботу не з`явилася, тоді як працівник ОСОБА_2 продовжує працювати на посаді техніка 1 категорії на яку була переведена з ТОВ «ЄРЦ» в AT «Дніпровська ТЕЦ».
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу AT «Дніпровська ТЕЦ» без задоволення, рішення суду без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що наказом № 212 від 09 вересня 2004 року ОСОБА_1 прийнята на роботу ВАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» на посаду контролера відділу збуту (а.с.7 зв.стор.)
На підставі постанови № 160 Кабінету міністрів України від 07 жовтня 2009 року та наказу № 82 НАК «Нафтогаз України» від 04 березня 2010 року ВАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» перейменовано в ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» (а.с.7 зв.ст.)
Наказом ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» № 30 від 04 квітня 2016 року ОСОБА_1 переведена на посаду техніка 1 категорії канцелярії (а.с.8).
Відповідно до Статуту, AT «Дніпровська ТЕЦ» є правонаступником ДП «Дніпродзержинська ТЕЦ» (а.с.24-26, 31-35).
Як вбачається з матеріалів справи, 18 серпня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення за власним бажанням з 31 серпня 2020 року на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.9).
31 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до AT «Дніпровська ТЕЦ» із заявою про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, в якій просила вважати недійсною її заяву про звільнення від 18 серпня 2020 року, оскільки така написана по проханню керівництва та фактично залишилась працювати на своєму робочому місці (а.с.10).
Наказом (розпорядження) AT «Дніпровська ТЕЦ» від 19 серпня 2020 року № 69 ОСОБА_1 звільнено з посади техніка 1 категорії з 31 серпня 2020 року за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України.
Встановлено, що 28 серпня 2020 року директор ТОВ «РКЦ» направив на адресу AT «Дніпровська ТЕЦ» лист-підтвердження, яким повідомив, що 28 серпня 2020 року інспектор ТОВ «РКЦ» ОСОБА_2 звернулась з заявою про бажання звільнитися з посади інспектора ТОВ «РКЦ» за переводом до АТ «Дніпровська ТЕЦ», згідно з п.5 ст.36 КЗпП України (а.с.48).
Згідно з наказом (розпорядження) № 30к ТОВ «РКЦ» від 28 серпня 2020 року з ОСОБА_2 припинено трудовий договір (контракт) та вона звільнена з 3 серпня 2020 року з посади інпектора консультаційного відділу на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України за переведенням на АТ «Дніпровська ТЕЦ» (а.с.49).
Наказом (розпорядження) № 77 від 31 серпня 2020 року АТ «Дніпровська ТЕЦ» ОСОБА_2 прийнята на роботу з 01 вересня 2020 року до канцелярії техніком 1 категорії (а.с.50).
Відповідно до довідки серії 12ААБ № 624652 до акту огляду МСЕК від 18 листопада 2019 року ОСОБА_2 з 01 листопада 2019 року є інвалідом третьої групи загального захворювання строком до 01 листопада 2020 року (а.с.51).
31 серпня 2020 року AT «Дніпровська ТЕЦ» подало до Кам`янської державної податкової інспекції Головного управління державної податкової служби у Дніпропетровської області повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_2 працівника у формі додатку до постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 17 червня 2015 року «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» (а.с.52)
Листом від 09 вересня 2020 року за № 1260/07 AT «Дніпровська ТЕЦ» повідомило ОСОБА_1 , що її заява про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням від 18 серпня 2020 року задоволенню не підлягає, оскільки АТ «Дніпровська ТЕЦ» на її посаду запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено на укладання трудового договору (а.с.12).
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору, пунктом 4 якої передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).
Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Враховуючи, що ОСОБА_1 скористалась своїм правом на відкликання своєї заяви про звільнення до закінчення двотижневого строку попередження про звільнення, суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний суд, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для поновлення останньої на роботі та відповідно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Доводи апеляційної скарги про неможливість поновлення на роботі ОСОБА_1 через те, що на її посаду було прийнято за переведенням ОСОБА_2 , яка має інвалідність та якій не може бути відмовлено у прийнятті на роботу в силу положень ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та ст.24 КЗпП України, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що про наявність заяви ОСОБА_1 про відкликання її заяви про звільнення АТ «Дніпровська ТЕЦ» дізналося 31 серпня 2020 року о 08 годині 15 хвилин, що відповідачем не спростовано. Відповідно, достеменно знаючи про такі обставини, АТ «Дніпровська ТЕЦ» 31 серпня 2020 року видає наказ про прийняття на роботу ОСОБА_2 , що свідчить про неврахування роботодавцем волевиявлення позивача.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про не взяття судом першої інстанції до уваги, тих обставин, що ОСОБА_1 01 вересня 2020 року на роботу не з`явилася, оскільки доказів нез`явлення останньої на роботу суду першої інстанції не надано, проте під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції надано службову записку від 01 вересня 2020 року та акт встановлення факту відсутності працівника на робочому місці від 01 вересня 2020 року. 
Доводів щодо неправильного нарахування розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційна скарга не містить.
З наведеного слідує, що при поданні апеляційної скарги відповідачем були подані додаткові докази, які не надавалися суду першої інстанції. 
Колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники процесу посилаються в апеляційній скарзі. Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає до уваги долучені до апеляційної скарги документи, оскільки докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не надано.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.
Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» – залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 30 вересня 2021 року— залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

                                                                                                             О.В. Лаченкова