ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 676/6639/19
Провадження № 22-ц/4820/1358/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Чебан О.М.,
       з участю        представника відповідача         ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи – ОСОБА_3 , приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк Володимир Іванович, ОСОБА_4 , про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 1 березня 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі – АТ «Укрсоцбанк», банк), треті особи – приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І. (далі – приватний нотаріус Пруняк В.І.), ОСОБА_3 , про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
ОСОБА_2 зазначила, що 21 листопада 2007 року між її колишнім чоловіком ОСОБА_4 та АТ «Укрсоцбанк» був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №966/266-621-26, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 500 000 грн на строк до 18 листопада 2022 року. В забезпечення виконання ОСОБА_4 основного зобов`язання позивачка за іпотечним договором від 21 листопада 2007 року передала АТ «Укрсоцбанк» в заставу належні їй на праві власності житловий будинок і земельну ділянку по АДРЕСА_1 .
Оскільки ОСОБА_4 не виконав обов`язків за кредитним договором, то 28 лютого 2014 року приватний нотаріус Пруняк В.І. вчинив виконавчий напис, яким запропонував звернути стягнення на іпотечне майно для стягнення заборгованості за період з 12 травня 2008 року до 31 грудня 2013 року. В порядку примусового виконання цього виконавчого напису ОСОБА_3 придбав належні позивачці житловий будинок і земельну ділянку з прилюдних торгів.
Оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом із порушенням установленого порядку, без дотримання місця вчинення нотаріальної дії та після спливу трьох років з дня виникнення у кредитора права вимоги, а заборгованість за кредитним договором не є безспірною.
За таких обставин ОСОБА_2 просила суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Пруняка В.І. від 28 лютого 2014 року №326 таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальні дії суду першої інстанції

У зв`язку з реорганізацією АТ «Укрсоцбанк» суд ухвалою від 16 грудня 2019 року залучив до участі у справі його правонаступника – Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі – АТ «Альфа-Банк»).
Також ухвалою від 13 лютого 2020 року суд залучив ОСОБА_4 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 1 березня 2022 року позов задоволено.
Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Пруняка В.І. від 28 лютого 2014 року, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №326, таким, що не підлягає виконанню.
Стягнено з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 768 грн 40 коп. судового збору.
Суд керувався тим, що ОСОБА_4 частково сплатив борг за кредитом, у зв`язку з чим указана у виконавчому написі сума не відповідає фактичному розміру заборгованості. Стягнення заборгованості за виконавчим написом здійснено за період з 12 травня 2008 року по 31 грудня 2013 року, тобто за період, який перевищує три роки з дня виникнення у кредитора права вимоги, а подані стягувачем документи не підтверджують безспірність цієї заборгованості. Оскільки виконавчий напис вчинений із порушенням установленої процедури та на підставі неналежних документів, то він є таким, що не підлягає виконанню. АТ «Альфа-Банк» не довело сплив позовної давності за вимогою ОСОБА_2 , а тому з цих підстав у позові не може бути відмовлено.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 не виконав зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим рішенням третейського суду з нього на користь АТ «Укрсоцбанк» стягнено заборгованість, а відповідач звернув стягнення на предмет іпотеки в межах цієї заборгованості. Задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно із зверненням стягненням на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.
Для вчинення виконавчого напису АТ «Укрсоцбанк» надало нотаріусу передбачені чинним законодавством документи, зокрема: оригінал іпотечного договору та договорів про внесення змін до нього, копію кредитного договору із договорами про внесення змін до нього, копію вимоги про усунення порушення зобов`язання з фіскальним чеком щодо її направлення позивачці, виписки по рахункам. Ці документи підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, а ОСОБА_2 протягом 30 днів із часу отримання письмової вимоги не сплатила заборгованість за кредитним договором і не висловила заперечення щодо її розміру. Оскільки нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права, то приватний нотаріус Пруняк В.І. обґрунтовано вчинив виконавчий напис на вказаних документах.
Нотаріусом дотримано порядок вчинення нотаріальної дії, внаслідок чого підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відсутні.
Крім того, від дня, коли ОСОБА_2 могла довідатися про порушення свого права, минуло більше трьох років, а позивачка не довела поважних причин пропуску строку звернення до суду, тому в позові слід відмовити й через сплив позовної давності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 , приватний нотаріус Пруняк В.І., ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно. Крім того, суд неправильно витлумачив положення статей 15, 16 ЦК України та не дотримався приписів статті 5 ЦПК України.
У зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

21 листопада 2007 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», і ОСОБА_4 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №966/266-621-26, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 500 000 грн на строк до 18 листопада 2022 року під 13,5% річних.
Згідно додаткового договору №1 від 25 червня 2009 року сторони збільшили кредитний ліміт до 547 652 грн 23 коп. і процентну ставку до 17,5% річних.
ОСОБА_4 зобов`язався повернути банку кредит щомісячними ануїтетними платежами у розмірі 3 397 грн 87 коп., при цьому він мав вносити платежі до 10 числа кожного місяця включно починаючи з червня 2010 року. Одночасно ОСОБА_4 повинен був сплатити банку проценти за користування кредитом, а в разі прострочення платежів – пеню.
У той же день, 21 листопада 2007 року, АТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Саварчуком В.М. (зареєстровано в реєстрі за №4267), до якого вносилися зміни (далі – договір іпотеки). В забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_2 передала банку в заставу належні їй на праві власності житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями житловою площею 107,4 кв.м, загальною площею 161,1 кв.м і земельну ділянку площею 0,2500 га, які розташовані по АДРЕСА_1 (далі – предмет іпотеки).
Із умов п.п. 4.1, 4.5.2, 4.7 договору іпотеки слідує, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
З 2009 року ОСОБА_4 не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором.
Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 15 грудня 2011 року стягнено з ОСОБА_4 на користь АТ «Укрсоцбанк» 610 911 грн 18 коп. заборгованості за кредитним договором. На підставі цього рішення 19 квітня 2012 року Дніпровський районний суд м. Києва видав виконавчий лист, який перебуває у Кам`янець-Подільському міському відділі державної виконавчої служби на примусовому виконанні (виконавче провадження №34798245). За період з 17 грудня 2013 року до 16 травня 2019 року з доходів ОСОБА_4 на користь банку утримано 41 341 грн 90 коп. боргу.
8 січня 2014 року АТ «Укрсоцбанк» направило ОСОБА_5 письмову вимогу №08.206-297/133 від 3 січня 2014 року про усунення порушень зобов`язання за кредитним договором. Одночасно банк попередив позивачку про те, що у разі неповернення ОСОБА_4 заборгованості по кредиту протягом 30 днів з моменту отримання нею цієї вимог, він змушений буде звернутися з заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису чи з позовною заявою до суду. ОСОБА_2 отримала цю вимогу 10 січня 2014 року.
26 лютого 2014 року АТ «Укрсоцбанк» подало приватному нотаріусу Пруняку В.І. заяву про вчинення виконавчого напису, до якої були додані: оригінал іпотечного договору та договору про внесення змін до нього, копію кредитного договору, копію вимоги про усунення порушення зобов`язання з поштовим повідомленням про вручення відправлення, копії виписки по рахунку про видачу кредиту, розрахунок заборгованості та довідка банку про перерахування коштів.
На підставі цих документів 28 лютого 2014 року приватний нотаріус Пруняк В.І. вчинив виконавчий напис (зареєстрований у реєстрі за №326), яким запропонував звернути стягнення на належні ОСОБА_5 житловий будинок і земельну ділянку по АДРЕСА_1 , для стягнення заборгованості за період з 12 травня 2008 року до 31 грудня 2013 року в загальній сумі 1 009 573 грн 36 коп., у тому числі: 514 317 грн 21 коп. – заборгованість по кредиту, 418 761 грн 32 коп. – заборгованість по відсоткам, 18 308 грн 02 коп. – пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 52 476 грн 62 коп. – пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 1 488 грн 75 коп. – інфляційні втрати за кредитом, 4 221 грн 45 коп. – інфляційні втрати за відсотками.
Постановою державного виконавця Кам`янець-Подільського районного відділу державної виконавчої служби Сірої О.В. від 5 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження №55709207 з примусового виконання цього виконавчого напису. Під час здійснення виконавчого провадження належні ОСОБА_2 житловий будинок і земельна ділянка були реалізовані шляхом проведення електронних торгів.
Згідно протоколу проведення електронних торгів від 17 вересня 2018 року №357984 переможцем торгів з реалізації предмета іпотеки – житлового будинку загальною площею 161,1 кв.м і земельну ділянку площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 , став ОСОБА_3 , ціна продажу – 399 229 грн 60 коп.
3 жовтня 2018 року державний виконавець Сіра О.В. склала акт про реалізацію предмета іпотеки, на підставі якого 19 листопада 2018 року приватний нотаріус Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Яцевич Г.В. видала ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на нерухоме майно – житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 (зареєстровано в реєстрі за №4301) та земельну ділянку з кадастровим номером 6822483700:01:001:0565 за цією адресою (зареєстровано в реєстрі за №4303).
19 листопада 2018 року Кам`янець-Подільська районна державна адміністрація Хмельницької області зареєструвала право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 29053446; рішення про державну реєстрацію від 22 листопада 2018 року №44190772).
20 листопада 2018 року Кам`янець-Подільська районна державна адміністрація Хмельницької області зареєструвала право власності ОСОБА_3 на житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 29097074; рішення про державну реєстрацію від 26 листопада 2018 року №44236987).

Застосовані норми права

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу ч. 1 ст. 546 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Статтею 1 Закону України від 5 червня 2003 року №898-ІV «Про іпотеку» (далі – Закон №898-ІV) визначено, що іпотека – вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно зі ст. 33 Закону №898-ІV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Із положень ч. 1 ст. 35 Закону №898-ІV слідує, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Частиною 1 статті 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі – Закон №3425-ХІІ) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.
За змістом ст. 87 Закону №3425-ХІІ для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В силу ч. 1 ст. 88 Закону №3425-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року.
Згідно з пунктом 1 глави 1 розділу І та підпунктом 1.4 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі – Порядок) нотаріальні дії можуть вчинюватися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених статтями 9, 53, 55, 60, 66, 72, 73, 94 Закону України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України.
Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача.
Як передбачено підпункту 2.3 пункту 2, підпунктами 3.1, 3.2, 3.4, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень – письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.  Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі – Перелік). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.
Із положень Переліку (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), слідує, що таке стягнення здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Виконання зобов`язання може бути забезпечене заставою (іпотекою). Чинне законодавство визначає право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.
Загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису, яка підтверджується формальними ознаками – наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Тому при вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону №3425-ХІІ у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Саме такі правові позиції висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 27 березня 2019 року (справа №137/1666/16-ц), від 2 липня 2019 року (справа №916/3006/17) та від 23 червня 2020 року (справа №645/1979/15-ц), які згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися судами при застосуванні норм права.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Водночас розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 червня 2019 року у справі №750/1627/18).
Зібрані докази вказують на те, що приватний нотаріус Пруняк В.І. вчинив виконавчий напис від 28 лютого 2014 року №326 про звернення стягнення на належні ОСОБА_2 житловий будинок і земельну ділянку на нотаріально посвідченому договорі іпотеки.
Виконавчий напис вчинено нотаріусом після спливу 30 днів із моменту одержання  ОСОБА_2 письмової вимоги про усунення порушень зобов`язання.
При цьому нотаріусом дотримані вимоги норм статті 41 Закону №3425-ХІІ, пункту 1 глави 1 розділу І Порядку щодо місця вчинення нотаріальної дії та підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку щодо вчинення виконавчого напису.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбулося за фактом подання АТ «Укрсоцбанк» документів, які визначені Переліком. Ці документи свідчать про те, що стягнення заборгованості за виконавчим написом здійснено за період з 12 травня 2008 року по 31 грудня 2013 року, тобто за період, який перевищує три роки з дня виникнення у кредитора права вимоги, що суперечить нормам статті 88 Закону №3425-ХІІ.
Водночас до наданих нотаріусу платіжних документів і довідки про заборгованість не були включені суми, сплачені ОСОБА_4 на виконання рішення третейського суду від 15 грудня 2011 року, зокрема: 17 грудня 2013 року – 448 грн 02 коп., 21 січня 2014 року – 493 грн 08 коп.
Отже, зазначений у виконавчому написі розмір заборгованості не відповідає фактичному розміру невиконаного ОСОБА_4 зобов`язання за кредитним договором.
Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, подані стягувачем документи не вказують на безспірність заборгованості боржника, а тому вчинений приватним нотаріусом Пруняком В.І. виконавчий напис не підлягає виконанню.
Твердження АТ «Альфа-Банк» про відсутність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо способу захисту порушеного права

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.  Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:  визнання права;  визнання правочину недійсним;  припинення дії, яка порушує право;  відновлення становища, яке існувало до порушення;  примусове виконання обов`язку в натурі;  зміна правовідношення;  припинення правовідношення;  відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;  відшкодування моральної (немайнової) шкоди;  визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.  Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Право на звернення осіб до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів урегульовано ст. 4 ЦПК України.
Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.  У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у справі Chahal v. the United Kingdom (заява №22414/93, рішення від 15 листопада 1996 року, п. 145) вказав, що стаття 13 гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (див. рішення у справі Vilvarajah and Others v. the United Kingdom; заяви №№13163/87, 13164/87, 13165/87, 13447/87, 13448/87, 52854/99, п. 122, від 30 жовтня 1991 року).
Також ЄСПЛ неодноразово зазначав (справа Afanasyev v. Ukraine, заява №38722/02, рішення від 5 квітня 2005 року, п. 75), що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасники мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення у справі Aydin v. Turkey від 25 вересня 1997 року п. 103 та рішення у справі Kaya v. Turkey від 19 лютого 1998 року, п. 106).
За змістом указаних норм і джерел права судовий захист порушеного права має бути ефективним, у зв`язку з чим, при вирішенні спору суд повинен застосувати дієвий спосіб захисту, який призведе до реального відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів позивача.
Не є ефективним способом захисту порушеного права, якщо позивач не може захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Велика палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинення цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року (справа №338/180/17), від 11 вересня 2018 року (справа №905/1926/16) і від 30 січня 2019 року (справа №569/17272/15-ц).
За пред`явленим позовом ОСОБА_2 просила суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Пруняка В.І. від 28 лютого 2014 року №326 таким, що не підлягає виконанню, хоча цей виконавчий напис є фактично виконаним. У зв`язку з його виконанням ОСОБА_3 набув право власності на спірні житловий будинок і земельну ділянку.
Водночас ОСОБА_2 не заявляє до ОСОБА_3 вимог про визнання договору купівлі-продажу (електронних торгів) недійсним або витребування (повернення) майна або скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що дало б їй можливість захистити та поновити свої права в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.
Оскільки ОСОБА_2 обрала неефективний спосіб захисту порушеного права, то її позов не підлягає задоволенню.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства та зробив помилковий висновок про обґрунтованість позову ОСОБА_2 , у зв`язку з чим ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.
У позові ОСОБА_2 слід відмовити саме з підстав обрання позивачкою неефективного способу захисту.
Позов ОСОБА_2 не може бути задоволений за безпідставністю вимог, а тому підстави для застосування до цих вимог наслідків спливу позовної давності відсутні.
В силу ч. 4 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в позові ОСОБА_2 відмовлено, то понесені нею витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню. Водночас  ОСОБА_2 повинна відшкодувати АТ «Альфа-Банк» обґрунтовано понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152 грн 60 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 1 березня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, розподіл судових витрат змінити.
В позові ОСОБА_2 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження – 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 100; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 23494714) 1 152 гривні 60 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 8 вересня 2022 року. 

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Бондар О.О.
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 27